УХВАЛА
11березня 2026 року 
м. Київ 
Справа № 711/8983/24
Провадження № 14-13зц26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ткачука О. С.,
суддів: Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.
перевіривши заяву  ОСОБА_1 про перегляд на ухвал Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2026 року, від 06 лютого 2026 року та від 12 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06 жовтня 2025 року позов задоволено частково. 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 січня 2026 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення розміру майнової шкоди та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06 жовтня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 січня 2026 року, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб). 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06 жовтня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 січня 2026 року, оскільки у справі вже прийнято рішення про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2026 року повторно відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06 жовтня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 січня 2026 року.
У лютому 2026 року  ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду з заявою в якій просила переглянути ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2026 року, від 06 лютого 2026 року та від 12 лютого 2026 року, а справу передати на новий розгляд до суду касаційної інстанції для розгляду по суті.
Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті заяви необхідно відмовити з огляду на таке.
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6 і частина друга статті 19 Конституції України).
Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду 
(частина перша статті 36, пункти 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 45 згаданого Закону Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України; далі - ЦПК України).
Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.
Порядок передання справи до Великої Палати Верховного Суду визначений у частинах третій - шостій статті 403 ЦПК України (ці приписи викладено в параграфі 3 глави 2 розділу V «Касаційний розгляд» цього Кодексу). Згідно з наведеними правилами саме після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та попереднього розгляду до Великої Палати Верховного Суду передається відповідна цивільна справа.
За змістом заяви, поданої до Великої Палати Верховного Суду, ОСОБА_1 не погоджується з ухвалами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, просить їх переглянути.
Чинний процесуальний закон не передбачає можливості перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду (крім перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами відповідно до глави 3 розділу V ЦПК України), оскільки зазначені рішення є остаточними і подальшому оскарженню не підлягають, а також не надає повноважень учаснику справи вирішувати питання щодо передачі цивільної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за межами приписів, передбачених ЦПК України.
Отже, через те, що чинне законодавство не передбачає такої можливості, немає правових підстав для розгляду поданої заяви Великою Палатою Верховного Суду, тому у її прийнятті потрібно відмовити та повернути заявниці. Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки вона реалізував право на оскарження судового рішення в судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, параграф 36).
«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуть для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, параграф 53).
Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Також обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо немає «пропорційного співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, параграф 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, параграф 65).
Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення суду, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України», заява № 41984/98, параграф 53).
Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про здійснення ще одного розгляду справи фактично спрямоване на перегляд рішень судів трьох інстанцій, коли немає для цього визначеної процесуальним законом підстави. Такий перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).
Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, статтями 388, 403, 404 ЦПК України, 
Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви  ОСОБА_1 про перегляд на ухвал Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2026 року, від 06 лютого 2026 року та від 12 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
Копію ухвали та додані до заяви матеріали надіслати заявниці.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О. С. Ткачук
Судді: О. О. Банасько М. В. Мазур
О. Л. Булейко С. Ю. Мартєв
І. А. Воробйова Н. М. Мартинюк
М. М. Гімон К. М. Пільков
О. А. Губська С. О. Погрібний
А. А. Ємець Т. Г. Стрелець
В. В. Король І. В. Ткач
С. І. Кравченко В. Ю. Уркевич
О. В. Кривенда