ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2026 року 
м. Київ 

справа № 126/187/22

провадження № 61-2685св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач: Гайсинська районна військова адміністрація Вінницької області, ОСОБА_2 ,
треті особи: Бершадська міська рада Гайсинського району Вінницької області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Корнійчуком Сергієм Анатолійовичем, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року у складі судді Хмеля Р. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Матківської М. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гайсинської районної військової адміністрації Вінницької області, ОСОБА_2 , треті особи: Бершадська міська рада Гайсинського району Вінницької області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області), про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2014 року з метою реалізації права на ведення фермерського господарства, він звернувся до Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області (правонаступником якої є Бершадська міська рада Гайсинського району Вінницької області)із заявою про надання йому земельної ділянки для ведення фермерського господарства, площею 15,00 га, із земель запасу в межах населеного пункту с. Устя Бершадського (Гайсинського) району Вінницької області.

Рішенням 33 сесії 6 скликання Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 20 жовтня 2014 року йому було надано дозвіл на розробку технічної проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 15,00 га ріллі в оренду із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Устянської сільської радиБершадського району Вінницької області для ведення фермерського господарства.

Вказував, що проєкт землеустрою щодо виділення йому в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства, площею 15,00 га, щодо відповідності земельному законодавству був погоджений: Сектором містобудування та архітектури Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області (висновок від 30 березня 2018 року № 183); Управлінням культури і мистецтв Вінницької обласної державної адміністрації (погодження від 03 квітня 2018 року № 1 169/02-20); експертом державної експертизи Юнусовим Ю. С .

Проєкт землеустрою щодо виділення йому в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства перевірявся (проводилася державна експертиза землевпорядної документації) Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та був затверджений зазначеною службою.

Позивач зазначав, що рішенням 31 сесії 7 скликання Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 22 січня 2020 року затверджено матеріали проєкту землеустрою щодо відведення йому в оренду земельної ділянки та передано в оренду земельну ділянку із кадастровим номером 0520485400:03:001:0078, для ведення фермерського господарства.

27 січня 2020 року між ним та Устянською сільською радою Бершадського району Вінницької області було укладено договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 0520485400:03:001:0078, площею 15,00 га, для ведення фермерського господарства. Відповідний договір оренди був зареєстрований у визначеному законом порядку та він отримав витяг з ДЗК НВ-0518125722019.

На підставі укладеного договору оренди землі від 27 січня 2020 року він створив та зареєстрував у 2020 році Фермерське господарство «ФЕРМЕРАГРОСЕРВІС» (далі - ФГ «ФЕРМЕРАГРОСЕРВІС»).

Посилався на те, що у жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу у Бершадському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області Чвертка Р. П., ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування запису в поземельній книзі, скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки, визнання незаконним рішення від 22 липня 2020 року № РВ-0501833442020, зобов`язання вчинити дії, скасування запису про державну реєстрацію речового права та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння (справа № 126/2200/20).

Під час розгляду судом вказаної цивільної справи йому стало відомо про те, що ОСОБА_2 виданий 10 лютого 2003 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 083652 із кадастровим номером 0520485402:01:001:0446, на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 13 січня 2003 року № 21.

Земельна ділянка із кадастровим номером 0520485402:01:001:0446 в реєстрі не значиться і раніше не реєструвалася та не могла бути зареєстрована, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 083652 від 10 лютого 2003 року, виданий з порушенням норм земельного законодавства України, за межами повноважень районної ради.

У січні 2004 році ОСОБА_2 подала до Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області заяву про відмову від земельного паю, який був виділений їй для товарного виробництва при розпаюванні землі в колишньому КСП «Ранок». У цій же заяві відповідачка повідомила, що земельна частка (пай) на її прохання на підставі обміну була виділена їй на землях резерву (колишній сад) в межу з СФГ «Надія».

Вказував, що земельна ділянка із кадастровим номером 0520485400:03:001:0078, площею 15,00 га, яка надана йому в оренду для ведення фермерського господарства включає в себе земельну ділянку ОСОБА_2 з неіснуючим кадастровим номером 0520485402:01:001:0446, площею 1,7953 га, та відповідно до відомостей Публічної кадастрової карти України знаходилася та знаходиться у межах населеного пункту с. Устя Гайсинського району Вінницької області.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (у редакції 2001 року) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Посилався на те, що Бершадська районна державна адміністрація Вінницької області не мала відповідних повноважень щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 083652 від 10 лютого 2003 року, оскільки земельна ділянка на яку ОСОБА_2 був виданий державний акт, знаходиться у межах населеного пункту с. Устя Бершадського (Гайсинського) району Вінницької області та не була суб`єктом права власності на земельну ділянку, площею 1,7953 га, у розумінні пункту в) частини першої статті 80 ЗК України.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд: 
-скасувати розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 13 січня 2003 року № 21«Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право власності на землю», на підставі якого ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 1,7953 га, серії ВН № 083652 від 10 лютого 2003 року;
- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 083652 від 10 лютого 2003 року, виданий Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області на підставі розпорядження від 13 січня 2003 року № 21 на ім`я ОСОБА_2 , який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 439.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 13 січня 2003 року № 21 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право власності на землю», на підставі якого ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 1,7953 га, серії ВН № 083652 від 10 лютого 2023 року.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 083652 від 10 лютого 2003 року, виданий на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 13 січня 2003 року № 21 на ім`я ОСОБА_2 , який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 439.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що Бершадська районна державна адміністрація Вінницької області не мала повноважень щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області, оскільки повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою мала Устянська сільська рада Бершадського району Вінницької області. ОСОБА_2 не надала доказів того, що спірна земельна ділянка, яка була надана їй у приватну власність, знаходилася поза межами Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Ураховуючи, що державний акт на право власності на землю, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 31 січня 2003 року № 21, яке є незаконним та підлягає скасуванню, суд дійшов висновку, що виданий державний акт серії ВН № 083652 від 10 лютого 2003 року слід визнати недійсним.

При цьому суд відхилив доводи  ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку позовної давності та зазначив, що він пропущений не був.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що районним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2 про те, що у даному випадку належним позивачем має бути саме ФГ «ФЕРМЕРАГРОСЕРВІС», як юридична особа, а не фізична особа ОСОБА_1 , оскільки рішенням Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 20 жовтня 2014 року саме фізичній особі ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 15,00 га ріллі, в оренду для ведення фермерського господарства. Апеляційний суд урахував, що рішенням Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 22 січня 2020 року було затверджено матеріали проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду фізичній особі ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, загальною площею 15,00 га, а також з позивачем, як фізичною особою, 27 січня 2020 року Устянською сільською радою Бершадського району Вінницької області було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, загальною площею 15,00 га. Суд вважав, що саме ОСОБА_1 , як фізична особа, є належним позивачем у справі, оскільки його права щодо користування земельною ділянкою, площею 15,00 га, порушенні та підлягають судовому захисту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Корнійчук С. А., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2025 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_2 ,яка подана її представником - адвокатом Корнійчуком С. А., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У квітні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Корнійчуком С. А., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, оскільки після отримання ним земельної ділянки було створено та зареєстровано ФГ «ФЕРМЕРАГРОСЕРВІС», тому в даному випадку належним позивачем має бути саме фермерське господарство, як юридична особа, а не фізична особа ОСОБА_1 .

Посилається на те, що земельна ділянка, площею 15,00 га, до складу якої увійшла земельна ділянка  ОСОБА_2 , була передана позивачу в оренду 27 січня 2020 року, а тому права позивача не могли бути порушені під час прийняття оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 083652 від 10 лютого 2023 року.

Вказує, що суд першої інстанції скасував розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 13 січня 2003 року № 21 в цілому, проте таке розпорядження стосувалося великої кількості осіб, які також отримували державні акти на право власності на земельні ділянки. При цьому таких осіб суд не залучив до участі у справі як співвідповідачів, вирішивши спір в частині їх прав та інтересів.

Зазначає, що в матеріалах відсутня нотаріально посвідчена угода, яка підлягала державній реєстрації, а тому відсутні правові підстави вважати, що відбулася відмова від права власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 .

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень представник ОСОБА_2 - адвокат Корнійчук С. А., вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 628/778/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 922/538/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рижавський С. С.,подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що доводи касаційної скарги є безпідставними та не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з розпорядженням Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 13 січня 2003 року № 21 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право власності на землю» затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю громадянам власникам сертифікатів на території Устянської сільради. Вказаним розпорядженням, у тому числі, передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею 1,7953 га (том 1, а. с. 16-17).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 083652, виданого 10 лютого 2003 року на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністраціїВінницької області від 13 січня 2003 року № 21, ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки , площею 1,7953 га, яка розташована на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том 1, а. с. 13).

Згідно з копією заяви ОСОБА_2 від січня 2004 року до Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької областіостання відмовилася від земельного паю, який був виділений їй для товарного виробництва при розпаюванні землі в колишньому КСП «Ранок» (том 1, а. с.15).

Рішенням 11 сесії 4 скликання Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 29 березня 2004 року «Про відмову гр. ОСОБА_2 від земельної часки (паю) і передачу її до земель резервного фонду взамін виділення земельної часки (паю) у Фермерському господарстві «Надія»» надано згоду на передачу земельної ділянки частки (паю) № НОМЕР_1 , площею 1,7953 га, до резервного фонду на території Устянської сільради, ураховуючи відмову від неї землевласниці ОСОБА_2 (том 1, а. с. 18).

Згідно з рішенням Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 20 жовтня 2014 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства ФГ «Надія Устянська» в розмірі земельної часки (паю) на території Устянської сільської ради» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 15,00 га ріллі, в оренду із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області для ведення фермерського господарства (том 1, а. с.19).

Рішенням 31 сесії 7 скликання Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 22 січня 2020 року «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення ФГ» затверджено матеріали проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, загальною площею 15 га, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Устянської сільської ради (у межах населеного пункту с. Устя) та передано в оренду земельну ділянку із кадастровим номером 0520485400:03:001:0078 (том 1, а. с. 21).

27 січня 2020 року між Устянською сільською радою Бершадського району Вінницької області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, загальною площею 15,00 га, строком на 20 років (том 1, а. с. 16-18).

Розпорядженням Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області від 30 листопада 2012 року № 665 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства ФГ «Надія Устянська» в розмірі земельної часки (паю) на території Устянської сільської ради» було затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки членам ФГ «Надія Устянська» у розмірі земельної частки (паю) на території Устянської сільської ради, у тому числі, ОСОБА_2 у розмірі 1,9222 га (том 1, а. с. 19-20).

Відповідно до листа відділу у Бершадському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 11 вересня 2018 року державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 був виданий ОСОБА_2 з порушенням вимог чинного законодавства (стаття 17 ЗК України). При проєктуванні земельних часток (паїв) Вінницьким філіалом інституту землеустрою ділянка № НОМЕР_1 запроєктована в межах населеного пункту с. Устя Бершадського району Вінницької області (том 1, а. с. 24).

Згідно з додатком № 1 переліку районних державних адміністрацій, що реорганізуються шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, розпорядженням Кабінету міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1535-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», Бершадську районну державну адміністрацію Вінницької області приєднано до Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області. 

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Корнійчуком С. А., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із:1) земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування; 2) земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування.

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (у тому числі, на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство»).

Тобто, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

Після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації. Подібні висновки неодноразово викладалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц (провадження № 14-262цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц (провадження № 14-407цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц (провадження № 14-51цс19), від 26 червня 2019 року у справі № 628/778/18 (провадження № 14-235цс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 922/538/19 (провадження № 12-131гс19).

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 927/79/19 (провадження № 12-21гс20) вказано, що укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну орендаря з громадянина на фермерське господарство чинним законодавством України не передбачено, відповідно не є обов`язковим.

Отже, з моменту реєстрації фермерського господарства та набуття статусу юридичної особи обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18 (провадження № 12-205гс19).

У пункті 7.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22) зазначено, що: «у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа (голова чи керівник фермерського господарства), а фермерське господарство як юридична особа (див. також: постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18) та від 30 червня 2020 року у справі № 927/79/19 (провадження № 12-21гс20))».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, встановлено, що спірна земельна ділянка була передана в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. 17 лютого 2020 року  ОСОБА_1 зареєстрував ФГ«ФЕРМЕРАГРОСЕРВІС» (код ЄДРПОУ 43516023).

Задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, не звернув уваги на те, що після укладення 27 січня 2020 року ним договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та створення ним у 2020 році ФГ«ФЕРМЕРАГРОСЕРВІС», права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки перейшли від вказаної фізичної особи до зазначеного фермерського господарства з дня проведення державної реєстрації останнього.

У зв`язку з викладеним, належним позивачем у цій справі є саме ФГ«ФЕРМЕРАГРОСЕРВІС», а не  ОСОБА_1 .

Отже, доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Корнійчуком С. А., знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи, тому Верховний Суд вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити у задоволенні позову як неналежному позивачу. За таких обставин, відсутні підстави надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги. 

Відповідно до частин першої-третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі немає необхідності встановлювати додаткові обставини справи, при цьому суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, які перешкоджають розгляду справи по суті, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Тому судові витрати, які сплатила ОСОБА_2 за розгляд справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 2 381,76 та 3 175,68 грн, відповідно, що разом становить 5 557,44 грн, підлягають стягненню зі  ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Корнійчуком Сергієм Анатолійовичем,задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Гайсинської районної військової адміністрації Вінницької області, ОСОБА_2 , треті особи: Бершадська міська рада Гайсинського району Вінницької області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Стягнути зі  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2  (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 5 557 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 44 копійки.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк