ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 404/7108/22
провадження № 51 - 3379 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022120000000675
від 03 вересня 2022 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 135 ч. 1, ст. 286-1 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката
ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 червня 2025 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2024 року
ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ст. 135 ч. 1 КК України на строк 2 роки;
- за ст. 286-1 ч. 3 КК України на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим  ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.
Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
03 вересня 2022 року близько 00 годин 10 хвилин ОСОБА_6 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем ВАЗ-21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Салтикова-Щедріна від вул. Буровугільної до вул. 2-ї Залізничної у м. Кропивницькому, порушив п. 1.5, п. 2.3 пп. «б», «д», пункти 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою,
не вибрав безпечної швидкості руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу навпроти будинку № 9/44 не зменшив швидкість руху та здійснив наїзд
на ОСОБА_8 , який перебував на пішохідному переході й рухався у попутному напрямку.
Поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_6 умисно завідомо залишив його без допомоги та зник з місця події на зазначеному автомобілі, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху. ОСОБА_8 у результаті дорожньо-транспортної пригоди помер.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 червня 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 задоволено.
Вирок місцевого суду змінено, строк відбування покарання, призначеного
ОСОБА_6 , постановлено обчислювати з 25 жовтня 2024 року та зараховано йому
у цей строк попереднє ув`язнення з 03 вересня 2022 року по 23 червня 2025 року,
з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а в решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати зазначені вище судові рішення та призначити новий розгляд
у суді першої інстанції.
Зазначає, що покладені в основу вироку докази на підтвердження винуватості
ОСОБА_6 не узгоджуються між собою щодо часу вчинення ДТП, яке згідно
з обвинувальним актом відбулось в 00 годин 10 хвилин, а відповідно
до повідомлення ОСОБА_10 на лінію 102 - в 00 годин 33 хвилини. Також
невзаємоузгоджені докази щодо механізму спричинених ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, оскільки під час огляду місця ДТП було виявлено сліди волочіння трупа. Це тягне недопустимість протоколу огляду місця події та схеми місця ДТП.
Крім того, захисник вважає сумнівними показання свідка ОСОБА_11 стосовно пересування ОСОБА_8 на милицях та зазначає про неврахування місцевим судом висновку експерта щодо відсутності слідів ОСОБА_8 на автомобілі, яким керував ОСОБА_6 .
Вказує, що апеляційний суд не дотримався вимог ст. 404 ч. 3 КПК України
та, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, в ухвалі не надав відповідей на вказані у ній доводи, не зазначив підстав, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження
не надходило.
Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила проводити касаційний розгляд
за її відсутності.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор вважала касаційну скаргу необґрунтованою
і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасника судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу,
та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України
та на які є посилання у касаційній скарзі, не є відповідно до вимог
ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, вчинене особою, котра сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, підтверджуються безпосередньо дослідженими і оціненими судом доказами.
Вирішуючи питання щодо доведеності вини  ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції безпосередньо дослідив та дав оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, ретельно з`ясував обставини кримінального правопорушення, врахував позицію і доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_6 . У вироку суд навів мотиви, з яких визнав зазначені доводи необґрунтованими, і на підтвердження винуватості  ОСОБА_6  у вчиненні злочинів, передбачених ст. 135 ч. 1, ст. 286-1 ч. 3 КК України, послався на такі докази.
У суді обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення
не визнав, однак підтвердив, що в ніч на 03 вересня 2022 року заїжджав
на автозаправку на вул. Салтикова-Щедріна в м. Кропивницькому. При цьому обставин, за яких на його автомобілі було пошкоджене лобове скло, суду не зміг пояснити.
Свідок ОСОБА_12 надав суду показання, що вранці 02 вересня 2022 року
до нього в гараж у кооперативі «Граніт» на вул. Шосейній у м. Кропивницькому
на автомобілі ВАЗ-2110 приїздив ОСОБА_6 . На вказаному автомобілі механічних пошкоджень не бачив, лобове скло було ціле. Протягом дня разом вони випили
1 літр горілки, і вночі ОСОБА_6 направився додому.
Свідок ОСОБА_13 показав суду, що 03 вересня 2022 року близько опівночі
він допомагав чоловіку на ім`я ОСОБА_14 , котрий пересувався за допомогою милиць, піднести пакет з речами. Вони йшли по вул. Салтикова-Щедріна в напрямку вул. Залізничної у м. Кропивницькому, бачили автомобіль ВАЗ-2110, котрий
на великій швидкості рухався у попутному напрямку. Проїхавши повз них, вказаний транспортний засіб різко загальмував, розвернувся та стрімко поїхав їм на зустріч, здійснивши наїзд на Володимира. Після цього, не зупиняючись, автомобіль зник
з місця ДТП. Швидку медичну допомогу та поліцію викликала жінка, яка вийшла
з подвір`я пізніше.
Свідок ОСОБА_15 надав суду показання, що в ніч на 03 вересня 2022 року перебував на робочому місці на АЗС «БРСМ» на вул. Салтикова-Щедріна, 1-б,
у м. Кропивницькому. В 00 годин 05 хвилин на територію АЗС приїхав автомобіль ВАЗ-2110 під керуванням ОСОБА_6 , який був у стані алкогольного сп`яніння. Останній перебував на заправці протягом 10-15 хвилин, після чого поїхав
на вказаному автомобілі в напрямку вул. Київська, при цьому свідок почув звук гальм, удар та крики.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_16 були понятими під час огляду місця ДТП
та надали суду показання щодо обставин проведення вказаної слідчої дії
й складання процесуальних документів за результатом огляду.
Експерт ОСОБА_17 роз`яснив суду висновки щодо місця контакту автомобіля
під керуванням ОСОБА_6 з милицями ОСОБА_8 , що встановлено по парним слідам на бампері автомобіля й на милицях. Також експерт підтвердив правильність встановлення місця наїзду під час його огляду.
Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03 вересня 2022 року та схемою зафіксовано слідову картину на місці ДТП.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 03 вересня 2022 року на місці ДТП виявлено труп ОСОБА_8 .
Згідно з протоколом огляду місця події від 03 вересня 2022 року на присадибній ділянці біля будинку АДРЕСА_3 виявлено автомобіль ВАЗ-2110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 04 жовтня 2022 року оглянуто автомобіль ВАЗ-2110, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно з протоколом огляду предмету та відеозапису від 12 вересня 2022 року оглянуто добровільно виданий ОСОБА_18 диск з відеозаписом камер зовнішнього спостереження будинку АДРЕСА_2 .
На відеозаписі зафіксовано як вночі 03 вересня 2022 року на територію вказаного домоволодіння з`їжджає автомобіль ВАЗ-2110 з пошкодженим зі сторони пасажира лобовим склом, з автомобіля виходить чоловік схожий на ОСОБА_6 .
Відповідно до протоколу огляду предмету та відеозапису від 07 вересня 2022 року оглянуто відеозапис з камер спостереження на АСЗ «БРСМ» на вул. Салтикова-Щедріна в м. Кропивницькому, на якому зафіксовано обставини перебування
на вказаній автозаправці ОСОБА_6 у відповідні періоди часу в ніч на 03 вересня 2022 року.
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 21 жовтня 2022 року свідок ОСОБА_13 показав та відтворив обставини ДТП, яка відбулась 03 вересня 2022 року на перехресті вулиць Салтикова-Щедріна та Петра Лихмана
в м. Кропивницькому.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками
від 18 вересня 2022 року свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_6 як особу,
котра в стані алкогольного сп`яніння в ніч на 03 вересня 2022 року приїздила на АЗС «БРСМ» на автомобілі ВАЗ-2110.
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 06 вересня 2022 року № 1078
ОСОБА_8 , 1972 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті - перелом основи черепа.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 01 листопада 2022 року
№ 995 встановлено локалізацію, характер, ступінь тяжкості, механізм утворення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які утворились внаслідок зіткнення транспортного засобу з пішоходом. Смерть ОСОБА_8 настала від черепно-мозкової травми, а саме забою головного мозку.
Згідно з висновком інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи технічного стану транспортного засобу від 26 вересня 2022 року № 3559/22-27 автомобіль ВАЗ-2110, яким керував ОСОБА_6 , перебував у технічно-справному стані.
Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної (транспортно-трасологічної) експертизи від 27 вересня 2022 року № 3558/22-27 на передній частині автомобіля ВАЗ-2110 виявлені пошкодження, які утворились при контакті
з милицями та тілом людини.
Згідно з висновком судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи
від 11 листопада 2022 року № 4710/4755/22-27 в діях водія ОСОБА_6 встановлено невідповідність вимогам п. 2.3 пп. «б», п. 12.3 Правил дорожнього руху ПДР України, які перебувають причинному наслідковому зв`язку із настанням ДТП.
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 вересня
2022 року № 768 встановлено, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Також суд першої інстанції дослідив інші докази і процесуальні документи,
які підтверджують законність проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, з урахуванням яких обґрунтував свої висновки.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази
в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку про вчинення  ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ст. 135 ч. 1,
ст. 286-1 ч. 3 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності,
а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_11 був допитаний місцевим судом в судовому засіданні 20 лютого 2024 року.
Перед допитом свідок був попереджений про кримінальну відповідальність
за статтями 384, 385 КК України та під присягою надав показання про те як він, будучи понятим, приймав участь в огляді місця ДТП 03 вересня 2022 року. В ході допиту учасники судового провадження, зокрема й захисник ОСОБА_7 , поставили питання ОСОБА_11 , на які він надав відповіді.
Свідок ОСОБА_11 не був безпосереднім очевидцем ДТП, а тому, усупереч доводам захисника, не надавав показань щодо перебування ОСОБА_8 
на милицях, однак повідомив, що бачив їх під час огляду місця події.
Показання свідка ОСОБА_11 суд першої інстанції визнав послідовними
й такими, що узгоджуються між собою, не містять суперечностей. Будь-яких підстав для недовіри його показанням суд першої інстанції також не встановив, оцінивши зазначені показання у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог ст. 94
КПК України.
Також з показань свідків, записів камер відеоспостереження було встановлено приблизний час вчинення злочину - в 00 годин 10 хвилин. При цьому повідомлення заявниці ОСОБА_10 про вчинення злочину в 00 годин 33 хвилини вказує на те,
що остання дізналася про вчинення злочину через деякий час після ДТП
і це узгоджується із показаннями допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_13 про те, що швидку медичну допомогу та поліцію викликала жінка,
яка вийшла з подвір`я пізніше. З огляду на зазначене, доводи захисника щодо наявності протиріч у встановленому часі ДТП є необґрунтованими.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, місцевий суд дослідив висновок судової біологічної експертизи № СЕ-19/102-22/16171-БД від 18 квітня 2023 року, однак не покладав цей доказ в основу вироку, оскільки ним не було підтверджено наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню
у кримінальному провадженні. Згідно з цим висновком, на чохлі керма, фрагменті лобового скла, змиві з поверхні важеля коробки передач, внутрішньої сторони водійських дверцят автомобіля ВАЗ-2110 не виявлено слідів крові та клітин
з ядрами, належних ОСОБА_8 . Однак це не вказує на непричетність ОСОБА_6 
до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки його винуватість у їх скоєнні підтверджена сукупністю досліджених судом доказів, зокрема показаннями безпосереднього очевидця ДТП - свідка ОСОБА_13 .
Враховуючи наведене, суд першої інстанції критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки вони спростовуються іншими доказами.
Усупереч доводам захисника, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 складений
із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, у ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону
і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність
та формулювання обвинувачення, а також інші відомості, передбачені частиною
2 вказаної статті.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду щодо  ОСОБА_6 належним чином умотивований і відповідає вимогам статей
370, 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення
та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винним, та об`єктивні докази
на підтвердження встановлених судом обставин.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката
ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення і зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу сторони захисту визнано необґрунтованою.
Розглянувши це кримінальне провадження апеляційний суд погодився
із висновками місцевого суду про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 135 ч. 1, ст. 286-1 ч. 3 КК України, доведена сукупністю досліджених та оцінених доказів.
На спростування доводів захисника щодо невідповідності протоколу огляду, схеми дорожньо-транспортної пригоди та даних фотофіксації, апеляційний суд зазначив, що вказані процесуальні документи складені слідчим, підписані експертом
та понятими. Фототаблиця з місця дорожньо-транспортної пригоди узгоджується
з протоколом і схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, вона не викликає сумнівів щодо достовірності зафіксованих в ній результатів. З огляду на це, зазначені докази апеляційний суд визнав належними, допустимими
та достовірними.
Наявність на місці ДТП слідів волочіння трупа узгоджується із відтвореними свідком ОСОБА_13 обставинами під час проведення слідчого експерименту
та наданими ним у подальшому показаннями про те, що наїзд на ОСОБА_8 відбувся правою стороною транспортного засобу, із закиданням його на капот, після чого автомобіль протягнув його, а потім ОСОБА_8 упав на дорогу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції
дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим
не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно зі ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази,
які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 537/984/20, в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості
й законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження та оцінки доказів. Проте лише в тій ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, він таку перевірку здійснює шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК. Під час апеляційного перегляду
у суду не виникає обов`язку досліджувати докази з дотриманням засади безпосередності, якщо він не тлумачить докази, досліджені в суді першої інстанції, по-іншому. Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.
У ст. 23 ч. 2 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Водночас якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а апеляційний суд погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Під час апеляційного розгляду клопотань від учасників судового розгляду
про повторне дослідження доказів не надходило, а зміст апеляційних скарг
та матеріали кримінального провадження в контексті приписів ст. 404 КПК України не давали суду апеляційної інстанції обґрунтованих підстав для повторного дослідження обставин кримінального провадження. Як убачається з оскарженої ухвали, апеляційний суд за наслідками судового розгляду вмотивовано погодився
з оцінкою доказів судом першої інстанції, а тому підстав для безпосереднього дослідження доказів у нього не було (т. 4, а.к.п. 229, 230).
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу захисника з дотриманням положень ст. 405 КПК України і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та вмотивованим.
За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника,
які є аналогічними доводам касаційної скарги, навів переконливі аргументи
на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував своє рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів
не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини
 ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 135 ч. 1,
ст. 286-1 ч. 3 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.
У кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений винний у його вчиненні.
При призначенні  ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, наслідки, відомості про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, зокрема й за ст. 130 КУпАП, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерних обліках не перебуває. Обставин,
які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд не встановив, а обставиною, що обтяжує його покарання за ст. 135 ч. 1 КК України, місцевий суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. З огляду
на зазначене, суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст. 286-1 ч. 3
КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років та за сукупністю з кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 135 ч. 1 КК України, визначив остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.
Отже, покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом і розміром
є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами
для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3