УХВАЛА

18 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 918/793/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни

на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Миханюк М. В. - головуючий, Романюк Ю. Г., Тимошенко О. М. 
від 23.02.2026

за позовом Фізичної особи - підприємця Ругало Ірини Василівни
до Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни
про стягнення 28 468,69 євро,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Фізична особа - підприємець Ругало Ірина Василівна звернулась до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни про стягнення 28 468,69 євро збитків, понесених у зв`язку із перевезенням вантажу в міжнародному сполученні.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.11.2025 у справі № 918/793/25 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни на користь Фізичної особи - підприємця Ругало Ірини Василівни 28 468,69 євро, 16 559,59 грн судового збору за подання позову та 1 514,00 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Постановою від 29.01.2026 Північно-західний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Рівненської області від 04.11.2025 у справі № 918/793/25.

Додатковою постановою від 23.02.2026 Північно-західний апеляційний господарський суд задовольнив заяву Фізичної особи - підприємця Ругало Ірини Василівни про ухвалення додаткового рішення у справі № 918/793/25 про відшкодування судових витрат. Присудив до стягнення з Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни на користь Фізичної особи - підприємця Ругало Ірини Василівни 32 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

16 березня 2026 року Фізична особа - підприємець Шепель Анна Петрівна звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі № 918/793/25.

Перевіривши касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акту, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав.

Зазначений висновок щодо можливості відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на додаткову постанову до судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (додаткову постанову суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат у малозначній справі), викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20.

Отже, в касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Господарським процесуальним кодексом України.

Так, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення 28 468,69 євро, що станом на дату подачі позову (22.08.2025) становить 1 365 998,92 грн згідно із офіційним курсом НБУ, і що менше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (1 514 000,00 грн).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Водночас в касаційній скарзі Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни не зазначено про наявність випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Pelevin v. Ukraine", право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ashingdane v. the United Kingdom").

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судове рішення у справі, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відсутність випадків/обґрунтувань, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 918/793/25 за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку із відмовою у відкритті касаційного провадження у справі № 918/793/25 за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026, Суд не розглядає клопотання Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 244, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 918/793/25 за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Шепель Анни Петрівни на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова