УХВАЛА

16 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/12918/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Дніпроазот"
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 про повернення апеляційної скарги (у складі колегії суддів: Гаврилюка О.М. (головуючого), Суліма В.В., Майданевича А.Г.)
за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод Феросплавів"
до Акціонерного товариства "Комерційного банку "Приватбанк"
про визнання зобов`язань припиненими,
ВСТАНОВИВ:
09.03.2026 через систему "Електронний суд" до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Дніпроазот" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 про повернення апеляційної скарги у справі № 910/12918/20.
Розглянувши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, з огляду на те, що правильне застосування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Так, у цій справі Акціонерне товариство "Дніпроазот" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило:
- поновити Акціонерному товариству "Дніпроазот" строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 910/12918/20;
- прийняти до розгляду та задовольнити апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 910/12918/20;
- відстрочити Акціонерному товариству "Дніпроазот" сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 910/12918/20;
- змінити рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 910/12918/20 шляхом доповнення його мотивувальної частини.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 відмовлено Акціонерному товариству "Дніпроазот" у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 910/12918/20 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 5 044,80 грн.
Проте скаржником не було усунуто недоліки, що вказані в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 910/12918/20, а тому Північний апеляційний господарський суд виніс ухвалу від 18.02.2026, якою повернув апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі Акціонерного товариства "Дніпроазот" зазначено про те, що оскаржуване судове рішення у цій справі прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права. Скаржник також зазначає, що судом апеляційної інстанції при відмові у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а потім і при поверненні апеляційної скарги не було враховано, що:
1) підприємство несе значні збитки останні два роки, в тому числі у зв`язку із зупиненням виробництва всіх продуктів для недопущення аварійних ситуацій, 
2) заявлена сума судового збору є вкрай значною та ставить під сумнів подальшу можливість підприємства здійснювати будь-яку господарську діяльність;
3) над містом Кам`янське і територією заводу постійно літають розвідувальні ворожі БпЛА, які зорієнтовують загарбників на точні цілі, якими є підприємства Дніпропетровської області, в тому числі і АТ "Дніпроазот", об'єкти критичної і цивільної інфраструктури;
4) фінансова нестабільність АТ "Дніпроазот" несе серйозну загрозу не лише для підприємства, а й для економіки України в цілому.
Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік умов, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
Так, відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати з підстав викладених вище. Цей перелік умов є вичерпним.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» №28249/95 від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
У даному випадку, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено Господарським процесуальним кодексом України і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд наголошує, що звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи, підтвердженим належними доказами.
Окрім цього колегія суддів вказує, що вказаний розмір судового збору не є вочевидь надмірним, а його сплата у встановленому законом розмірі не може розглядатися як обмеження права на доступ до правосуддя з урахуванням усталеної практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (див. mutatis mutandis рішення у справі "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland) від 19.06.2001, № 28249/95, § 60).
Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи клопотання про відстрочення сплати судового збору зазначив, що скаржником не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору, та не обґрунтовано належними і допустимими доказами відсутність можливості сплатити судовий збір у встановлених законом порядку і розмірі.
З огляду на вказані міркування, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції були належно оцінені усі перелічені вище доводи скаржника і винесено обґрунтоване та законне рішення про відмову в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Окрім цього, суд правильно застосував норми процесуального права в частині повернення апеляційної скарги, недоліки якої не було усунуто у встановлений судом строк.
Відповідно до частини другої статті 260 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Приписами частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
У такий спосіб зазначені доводи скаржника не спростовують правильності процесуальних дій суду апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права, оскільки їх застосування чітко передбачене Господарським процесуальним кодексом України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (див. mutatis mutandis рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France) від 23.10.1996; № 21920/93, "Бруалья Гомез де ла Торре проти Іспанії" (Brualla Gomes de la Torre v. Spain) від 19.12.1997, № 26737/95).
Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги Акціонерного товариства "Дніпроазот" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 про повернення апеляційної скарги у справі № 910/12918/20 і наявність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 234, 288, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроазот" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 про повернення апеляційної скарги у справі № 910/12918/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий В. Зуєв
Судді І. Берднік
І. Міщенко