ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року
м. Київ
справа № 359/2868/23
провадження № 61-6523св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кузьменко Ірина Сергіївна, на постанову Київського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року, ухвалену колегією у складі суддів: Борисової О. В., Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_3 є дочкою спадкодавця від іншого шлюбу. У встановлений законом строк позивачі із заявами про прийняття спадщини не звернулися, оскільки у зв`язку з введенням в Україні воєнного стан вони вимушено перебували за кордоном.
15 жовтня 2022 року в Україну повернулася ОСОБА_1 , а 21 серпня 2022 року повернулися ОСОБА_2 разом з матір`ю та дочкою. На час повернення в країну строк для прийняття спадщини сплив. Про зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на чотири місяці постановою Кабінету Міністрів України ОСОБА_2 відомо не було.
За таких обставин позивачі просили суд встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 6 жовтня 2023 року позов задовольнив. Визначив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю два місяці кожній з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Місцевий суд керувався тим, що    ОСОБА_1 з 20 березня 2022 року до 14 жовтня 2022 року перебувала в Польщі, а ОСОБА_2 перебувала у Федеративної Республіці Німеччині та повернулася в України 21 серпня 2022 року. Такі обставини унеможливлювали реалізацію заявниками свого права на прийняття спадщини у встановлений законом строк.
Київський апеляційний суд постановою від 2 квітня 2024 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2023 року скасував, ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні позову. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про визнання поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини перебування позивачів поза межами України з огляду на те, що вони мали можливість звернутися до консульської установи у країні перебування і в спеціальному порядку подати заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
1 травня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кузьменко І. С., подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Київського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року і залишити в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2023 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 березня 2024 року 
у справі № 545/1231/23, щодо застосування статей 1270, 1272 ЦК України. Натомість, суд апеляційної інстанції керувався нерелевантним правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові, ухваленій за результатом розгляду справи у правовідносинах, відмінних за фактичними обставинами від справи, в якій подано цю касаційну скаргу. Заявники вважають, що суд апеляційної інстанції помилково визнав перебування позивачів поза межами України неповажними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
Короткий зміст та узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Сокольвак В. М., посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що перебування позивачів за кордоном у зв`язку із запровадженням воєнного стану не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідач вважає, що позивачі не скористалися спеціальним порядком для подання заяви про прийняття спадщини шляхом звернення до консульської установи. Оскільки доказів неможливості звернення до консульської установи позивачі не надали, поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини недоведена. Крім того, ОСОБА_2 повернулася в Україну 21 серпня 
2022 року і мала можливість до 12 вересня 2022 року звернутися із відповідною заявою, оскільки нотаріуси на той час керувалися постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164.
У доповненнях до відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Сокольвак В. М., звертає увагу на помилкове посилання заявника про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23, оскільки у вказаній справі позивач наводив інші причини пропуску строку для прийняття спадщини, ніж у справі, яка переглядається.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року заявники вказують неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - батько позивачів та відповідача.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 .
На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіт не складав.
Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також дружина спадкодавця ОСОБА_5 .
16 серпня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до Другої бориспільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 .
Другою бориспільською державною нотаріальною конторою 16 серпня 2022 року заведено спадкову справу № 128/2022 щодо майна померлого ОСОБА_4 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2022 року у справі № 359/7080/22 ОСОБА_5 визначений додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , який 
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2022 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
З листа Державної прикордонної служби України від 27 червня 2023 року 
№ 91-29881/18/23-Вих суди встановили, що ОСОБА_1 виїхала з України 
20 березня 2022 року, а повернулася 14 жовтня 2022 року; ОСОБА_2 повернулася в Україну 21 серпня 2022 року.
Шестимісячний строк для прийняття спадщини після ОСОБА_4 сплив 12 травня 2022 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк не звернулись ні до консульської установи, ні до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд і застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, дійшов таких висновків.
Спірні правовідносини стосуються реалізації позивачами права на подання заяви про прийняття спадщини після їх батька ОСОБА_4 .
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені 
статтями 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року 
№ 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на час воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22) викладено висновок про те, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, тому не підлягає застосуванню.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 
1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 
2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 
3) ці обставини визнані судом поважними (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року 
у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.
У постанові від 7 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22).
Не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.
Подібні за змістом правові висновки неодноразово викладав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 3 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 7 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року у справі № 522/17537/18, від 20 вересня 2023 року у справі № 638/16540/20.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зазначила, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування (постанова Верховного Суду від 26 березня 2025 року у справі № 522/18483/21).
Спірні правовідносини виникли внаслідок реалізації позивачами права на подання заяви про прийняття спадщини поза межами встановленого законом шестимісячного строку.
Суд апеляційної інстанції встановив, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивачі посилаються на перебування за кордоном у зв`язку із запровадженням воєнного стану. Однак такі обставини суд не визнав поважними у зв`язку з тим, що позивачі не були позбавлені можливості скористатися таким правом шляхом подання заяви про прийняття спадщини до консульської установи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.
Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про дипломатичну службу» дипломатична служба - це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності посадових осіб дипломатичної служби, пов`язаній з реалізацією зовнішньої політики України, захистом національних інтересів України у сфері міжнародних відносин, а також прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.
Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про дипломатичну службу» закордонні дипломатичні установи України є постійно діючими органами дипломатичної служби, основними завданнями яких є представництво України в державах перебування або при міжнародних організаціях та підтримання з ними офіційних відносин, відстоювання національних інтересів України, виконання консульських функцій, у тому числі захист прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.
Закордонними дипломатичними установами України є:
1) Посольство України;
2) Посольство України з резиденцією Надзвичайного і Повноважного Посла України в Києві;
3) Постійне представництво України при міжнародній організації;
4) Представництво України при міжнародній організації;
5) Місія України при міжнародній організації;
6) консульська установа України (Генеральне консульство України, Консульство України, Віце-консульство України та Консульське агентство України).
Статус, завдання та функції закордонних дипломатичних установ України визначаються цим Законом, Положенням про закордонні дипломатичні установи України, яке затверджується Президентом України.
Згідно зі змістом пункту 3 частини першої статті 6 Закону України «Про дипломатичну службу» одним з основних завдань органів дипломатичної служби є захист прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном. 
Наказом Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 
2004 року № 142/5/310 затверджено Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України (далі - Положення).
Відповідно до пункту 3.11.3 Положення спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі змістом пункту 3.11.1 на майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, консулом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені 
статтею 1298 ЦК України. Свідоцтва про право на спадщину підлягають обов`язковій реєстрації (через Міністерство закордонних справ України) у Спадковому реєстрі у порядку, встановленому законодавством.
Суд апеляційної інстанції встановив, що позивачі не надали доказів неможливості звернення до дипломатичних установ у країнах перебування із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_4 .
У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 703/1836/20 зазначено, що «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».
У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 викладено висновок про те, що перебування за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанцій з посиланням на вказаний висновок Верховного Суду обґрунтовано відхилив доводи позивачів про те, що їх перебування за межами країни є поважними причинами пропуску строку для подання ними заяви про прийняття спадщини.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неповажність причин пропуску позивачами строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, які внаслідок юридичної необізнаності не звернулися у визначеному законом порядку до дипломатичної установи з відповідними заявами.
Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують та зводяться до надання суб`єктивної оцінки обставинам, які були предметом аналізу суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів наголошує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Посилання в касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 
2024 року у справі № 545/1231/23, колегія суддів відхиляє, оскільки правовий висновок щодо поважності причин пропуску шестимісячного строку внаслідок перебування поза межами України сформульований за інших фактичних обставин, а саме за умови перебування спадкоємця на тимчасово окупованій території. Водночас, позивачі перебували на території інших країн, де не були позбавлені можливості звернутися з відповідною заявою до закордонних дипломатичних представництв чи консульських установ України.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено процесуальне право, про що зазначають 
у касаційній скарзі заявник.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кузьменко Ірина Сергіївна, залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 	С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська