УХВАЛА

16 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 552/3110/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Кондратова І.Д., Студенець В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 
про роз`яснення постанови Верховного Суду від 18.04.2023
у справі № 552/3110/21 Господарського суду Полтавської області
за позовом ОСОБА_1 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116"
про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та зміну формулювання наказу.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" про визнання незаконним та зміни змісту наказу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" № 1/2021 від 26.05.2021 в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 та вважати її звільнення за пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.10.2022 у справі № 552/3110/21, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За наслідками касаційного розгляду відповідної касаційної скарги Верховний Суд 18.04.2023 прийняв постанову, якою постановив, зокрема: касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити; рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 у справі № 552/3110/21 скасувати; ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити; змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" за наказом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" від 26.05.2021 № 1/2021 з пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України на пункт 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України - припинення повноважень посадових осіб та внести відповідні зміни до зазначеного наказу; стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" (місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, буд. 116; ідентифікаційний код 40527891) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 11 164 грн (одинадцять тисяч сто шістдесят чотири гривні) 50 копійок судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Додатковою постановою 02.05.2023 у справі № 552/3110/21 Верховний Суд постановив, зокрема: заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у справі № 552/3110/21 задовольнити; стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" (місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, буд. 116; ідентифікаційний код 40527891) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 10 920 грн (десять тисяч дев`ятсот двадцять гривень) 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 552/3110/21. 

До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про роз`яснення судового рішення, в якій заявник просить роз`яснити, в який спосіб виконати постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 552/3110/21 в частині немайнової вимоги.

У заяві ОСОБА_1 зазначає, що: Господарським судом Полтавської області було видано два накази, один з яких для виконання постанови Верховного Суду від 18.04.2023 у даній справі щодо стягнення судових витрат по сплаті судового збору, а інший наказ для виконання постанови (додаткової постанови) Верховного Суду від 02.05.2023 у цій справі щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу; у пункті 6 резолютивної частини постанови Верховного Суду від 18.04.2023 у даній справі зазначено про те, що видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Полтавської області, тобто, накази зазначено у множині. Однак Господарський суд Полтавської області не видав наказ, який містить інформацію щодо виконання немайнової вимоги.

Перевіривши вказану заяву, Верховний Суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 245 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Виходячи з наведеного, роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.

Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Частиною 2 статті 245 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 14.12.2023 у справі № 917/1146/23, від 15.11.2023 у справі № 905/2199/20, від 19.06.2023 у справі № 925/632/19, від 06.07.2022 у справі № 904/766/21, від 27.04.2022 у справі № 925/1499/17, від 09.02.2022 у справі № 904/4380/21, від 01.06.2021 у справі № 911/2581/14, Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 09.07.2018 у справі № 911/2050/16, від 10.07.2018 у справі № 461/1930/16-ц, від 03.09.2018 у справі № 638/11634/17 (К/9901/4439/17), від 18.06.2019 у справі № 903/922/17, від 06.10.2020 у справі № 233/3676/19.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1); судові накази (пункт 1-1 частини 1); ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини 1).

Як зазначалось вище, постановою від 18.04.2023 у цій справі Верховний Суд ухвалив, зокрема, змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" за наказом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" від 26.05.2021 № 1/2021 з пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України на пункт 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України - припинення повноважень посадових осіб та внести відповідні зміни до зазначеного наказу.

При прийнятті зазначеної постанови Верховний Суд керувався, у том числі, приписами частини 3 статті 235 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд, як орган, який розглядав трудовий спір, змінив формулювання причини звільнення ОСОБА_1 за наказом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116" від 26.05.2021 № 1/2021, внісши відповідні зміни до зазначеного наказу. Тобто зазначеним судовим рішенням було змінено формулювання причини звільнення працівника та внесено зміни до відповідного наказу.

Таким чином, у даному випадку постанова Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 552/3110/21 в частині немайнової вимоги, про роз`яснення якої подана заява, не є судовим рішенням, право на роз`яснення якого передбачено статтею 245 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є судовим рішення, яке підлягає виконанню в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що постанова Верховного Суду від 18.04.2023 у цій справі є повною та чіткою, має вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини та викладена у послідовності, передбаченій Господарським процесуальним кодексом України. Вказана постанова має вичерпні, чіткі і такі, що випливають з встановлених фактичних обставин, висновки.

Щодо доводів заявника про те, що у пункті 6 резолютивної частини постанови Верховного Суду від 18.04.2023 у даній справі зазначено, що видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Полтавської області, тобто, накази зазначено у множині, то Суд зазначає, що у даному випадку це була технічна описка, яка ухвалою Верховного Суду від 16.03.2026 виправлена.

Поряд із цим, згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди в Україні відповідно до покладених на них повноважень здійснюють правосуддя на засадах верховенства права та забезпечують кожному право на справедливий суд. Однак до повноважень судів України не належить роз`яснення наслідків прийняття певного судового рішення. 

Натомість заявник, порушуючи питання про роз`яснення постанови Верховного Суду від 18.04.2023 у цій справі в частині немайнової вимоги, фактично порушує питання не з`ясування змісту такої постанови, а роз`яснення необхідних подальших дій сторони.

У даному випадку питання, на які заявник хоче отримати роз`яснення у порядку статті 245 Господарського процесуального кодексу України поставлені ним у такому аспекті, що вимагають роз`яснення наслідків прийняття вказаного рішення.

Отже, порушені заявником питання виходять за межі правового регулювання статті 245 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 245 Господарського процесуального кодексу України про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що постанова Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 552/3110/21 в частині немайнової вимоги не може бути об`єктом роз`яснення у розумінні господарського процесуального закону, суд касаційної інстанції зазначає, що у задоволенні заяви про роз`яснення необхідно відмовити. 

Керуючись статтями 234, 235, 245 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 552/3110/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді І.Д. Кондратова

В.І. Студенець