ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/12944/20
адміністративне провадження № К/990/5811/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В., 
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,
представника позивача - Семеніхіної І.С.,
представників відповідача - Єгорова А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року (головуючий суддя Врона О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року (головуючий суддя Чабаненко С.В., судді Білак С.В., Сафронова С.В.) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство, ПАТ «ІНГЗК») звернулося до суду із позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24 листопада 2020 року, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС, правонаступником якого є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків:
- № 0001765013 від 19 березня 2020 року, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 009 213 284 грн;
- № 0003755013 від 29 вересня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 450 831 988,75 грн;
- № 0001745013 від 19 березня 2020 року, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС, правонаступником якого є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 0001765013 від 19 березня 2020 року та № 0003755013 від 29 вересня 2020 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь Товариства за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 21 020 грн.
Не погодившись із ухваленими у справі судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Підставами для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, зазначеного у частині першій статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та на те, що в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України).
Товариство, скориставшись своїм правом надало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення касаційної скарги заперечував, просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Представник відповідача у судовому засіданні просив касаційну скаргу задовольнити, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Офісом великих платників податків ДФС на підставі підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункту 73.3 статті 73 ПК України звернувся до Товариства із письмовим запитом №29075/10/28-10-46-15 від 7 червня 2019 року про надання пояснень та їх документального підтвердження з питання формування даних податкового та бухгалтерського обліку, статистичної та податкової звітності за звітні податкові періоди з півріччя 2016 року по 1 квартал 2019 року включно, зокрема, протоколи про розподіл частини чистого прибутку з додатками, в яких зазначено належну до виплати суму дивідендів у розрізі назв акціонерів та суми, документів відповідно до яких проводилося нарахування та перерахування дивідендів (копій розрахункових відомостей, платіжних доручень, банківських виписок, векселів, актів взаємозаліку тощо), стану (сальдо) розрахунків на початок та на кінець кожного звітного періоду у розрізі акціонерів.
Письмовий запит отримано позивачем 1 липня 2019 року (вх. № 7935 від 01.07.2019 р.).
Листом від 12 липня 2019 року № 10/6179 позивач відмовив в наданні запитуваної інформації та копій документів із посиланням на допущення контролюючим органом порядку оформлення письмового запиту, а саме відсутністю у запиті підстав для його направлення, визначених пунктом 73.3 статті 73 ПК України та пунктом 12 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 (далі - Порядок № 1245).
Зважаючи на ненадання запитуваної інформації, контролюючий орган на підставі підпункту 75.1.2, пункту 75.1, статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.4, пункту 78.1 статті 78 ПК України, прийняв рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки Товариства, яке оформлене наказом від 3 липня 2020 року №145.
На підставі наказу від 03 лютого 2020 року №145 в період з 04 лютого 2020 року по 07 лютого 2020 року контролюючим органом проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питання правомірності визначення фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), який визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності в частині обчислення курсових різниць під час нарахування та виплати дивідендів на адресу нерезидентів та повноти його відображення в деклараціях з податку на прибуток підприємства за період 2016 рік; 1 квартал 2017, півріччя 2017, три квартали 2017, 2017 рік; 1 квартал 2018, півріччя 2018, три квартали 2018, 2018 рік; 1 квартал 2019 (з урахуванням суми від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) періодів).
За результатами проведеної документальної перевірки відповідач склав акт №17/28-10-50-13/00190905 від 14 лютого 2020 року, висновками якого встановлено:
- порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в чинній у відповідному періоді редакції), в результаті чого ПАТ «ІНГЗК» внаслідок врахування у складі фінансового результату до оподаткування курсових різниць за дивідендами нарахованими (виплаченими) на користь акціонерів-нерезидентів занижено/завищено значення показника рядка 02 Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -) Податкової декларації з податку на прибуток підприємства:
- 2016 рік - завищено від`ємне значення фінансового результату до оподаткування (збиток) на суму 2 009 213 284,11 грн;
- 2017 рік - занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) на суму 554 746 529,33 грн;
- 2018 рік - завищено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) на суму 300 606 000,03 грн;
- 1 квартал 2019 року - завищено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) на суму 259 656 080,87 грн.
Зазначене порушення, на думку контролюючого органу, призвело до:
1) завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства (рядок 04 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2016 рік на суму 2 009 213 284,11 грн;
- заниження об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства (рядок 04 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2017 рік на суму 554 746 529,33 грн;
- до завищення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства (рядок 04 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2018 рік на суму 300 606 000,03 грн; за 1 квартал 2019 року на суму 259 656 080,87 грн.
2) заниження податку на прибуток (рядок 06 Декларації) на загальну суму 808 234 933 грн, у т. ч. у розрізі звітних податкових періодів: І квартал 2017 - 334 789 042 грн, ІІІ квартал 2017 - 50 124 505 грн, ІV квартал 2017 - 185 324 988 грн; III квартал 2018 - 237 996 398 грн;
3) завищення податку на прибуток (рядок 06 Декларації) на загальну суму 447 569 342 грн, у т. ч. у розрізі звітних податкових періодів: ІІ квартал 2017 - 108 725 769 грн; І квартал 2018 - 182 883 985 грн; ІІ квартал 2018 - 42 595 846 грн; ІV квартал 2018 - 66 625 647 грн; І квартал 2019 - 46 738 095 грн.
Крім того, в акті перевірки вказано про порушення позивачем пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 85.2 статті 85 ПК України в частині ненадання посадовим (службовим) особам контролюючого (податкового) органу у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки Товариством подано до Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДПС заперечення за вих. №10/1551 від 4 березня 2020 року.
Контролюючим органом розглянуто заперечення за участю представників (уповноважених осіб) платника податків та залишено без змін висновки акта перевірки (відповідь на заперечення від 17 березня 2020 року №11244/10/28-10-50-13).
За результатами проведеної перевірки та розгляду заперечень платника податків прийняті податкові повідомлення-рішення:
- №0001765013 від 19 березня 2020 року за формою П, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 009 213 284 грн,
- №0001775013 від 19 березня 2020 року за формою Р, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 764 783 057,50 грн, з яких 360 665 591 грн - сума збільшення податкового зобов`язання, та 404 117 466,50 грн сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафів),
- №0001745013 від 19 березня 2020 року за формою ПС, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн.
Податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ДПС України.
Рішенням Державної податкової служби України №98631/6/99-00-06-02-03-06 від 24 вересня 2020 року скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення №0001775013 від 19 березня 2020 року в частині застосування 313 951 068,75 грн штрафних санкцій, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення №0001765013, №0001745013 залишені без змін.
З урахуванням рішення ДПС України контролюючим органом винесено нове податкове повідомлення-рішення форми Р від 29 вересня 2020 року №0003755013 про визначення суми грошового зобов`язання у розмірі 450 831 988,75 грн, з них сума податкового зобов`язання 360 665 591 грн, штрафна (фінансова) санкція 90 166 397,75 грн.
Товариство, вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення відповідача, звернувся до суду з вимогами про їх скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.
За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Приписами пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Порядок проведення документальних позапланових виїзних перевірок визначає стаття 78 ПК України, а строки їх проведення, в тому числі й підстави для зупинення, визначено статтею 82 ПК України.
Відповідно до п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
78.1.1. отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
78.1.4. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, підставами для проведення документальної позапланової перевірки, на які посилався у наказі про призначення перевірки податковий орган, може слугувати:
отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства;
виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.
Водночас, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ні акт перевірки, ні матеріали справи не містять доказів того, що письмовий запит контролюючого органу щодо надання документів, який передував призначенню перевірки, містив відомості про порушення саме позивачем валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства та/або недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків. 
Щодо посилань відповідача на інформацію, а саме, постанову Верховного Суду у справі №804/6909/17 за позовом ПАТ «ПІВНГЗК» до контролюючого органу, обґрунтовано визнані судами попередніх інстанцій безпідставними, адже вказана постанова Верховного Суду не містить інформації щодо порушення валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства саме ПАТ «ІНГЗК».
За вказаних обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про те, що наказ про проведення документальної позапланової перевірки було прийнято контролюючим органом з порушенням вимог ст. 78 ПК України, за відсутності відповідної підстави для призначення такої перевірки.
Крім того, за змістом п. 102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Граничний строк подання податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік становить 40 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду - 09.02.2017. Така декларація, як встановлено судами попередніх інстанцій, була подана ПАТ «ІНГЗК» 09.02.2017 (зареєстрована контролюючим органом за №9269600369, що підтверджується відповідною квитанцією), тобто, граничний строк для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків з урахуванням положень п. 102.1 ст. 102 ПК України є 09.02.2020 року.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення, що є предметом розгляду цієї справи, прийняті податковим органом 19.03.2020 та 29.09.2020.
Отже, обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що контролюючий орган призначив і провів документальну позапланову виїзну перевірку Товариства за відсутності визначеної законом підстави для її проведення, а також прийняття податкового повідомлення-рішення, за 2016 рік з порушенням п. 102.1 ст. 102 ПК України, тобто строків нарахування податкових зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу з призначення і проведення перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, доводи щодо неправомірності дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками.
Відповідно ж до позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 та від 24 травні 2023 року у справі № 140/607/22, встановлена судом протиправність наслідків перевірки з підстави порушення процедури її проведення є достатньою та самостійною підставою для скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
Пункт 81.1 статті 81 ПК України встановлює таку обов`язкову умову, яка надає право посадовим особам контролюючого органу приступити до проведення зокрема документальної виїзної перевірки, як наявність підстави для її проведення, визначену цим Кодексом.
Таким чином, встановлені судами порушення, допущені відповідачем при призначенні та здійсненні перевірки, нівелюють правові наслідки її проведення, а також є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову і скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Спірним питанням у цій справі є правомірність формування Товариством доходів/витрат від операції платника податку з нарахування до виплати дивідендів операцією в іноземній валюті.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, станом на 31.12.2015 у бухгалтерському обліку Товариства рахувалася заборгованість за невиплаченими дивідендами у загальному розмірі 7 857 120 859,59 грн (обліковувалися за Кт 6460400000 «Короткострокові дивіденди до виплати»).
Загальними зборами акціонерів, що відбулися 28.04.2016 (протокол річних Загальних зборів акціонерів від 28.04.2016), прийнято рішення: отримані збитки за 2015 рік у сумі 3 498 874 370,76 грн покрити за рахунок прибутків Товариства майбутніх періодів (5 питання порядку денного).
Позачерговими загальними зборами акціонерів, що відбулися 22.12.2016 (протокол Позачергових загальних зборів акціонерів №1 від 22.12.2016), по другому питанню порядку денного, затверджено наступний порядок розподілу нерозподіленого прибутку Товариства минулих років:
- частину прибутку, отриманого Товариством до 2014 року, в розмірі 1 523 830 000,00 гривень (0,552187 гривень на 1 акцію),
- частину прибутку, отриманого Товариством у 2014 році, в розмірі 976 170 000,00 гривень (0,353733 гривень на 1 акцію), направити на виплату дивідендів акціонерам Товариства.
Таким чином акціонерам Товариства згідно з цим рішенням розподіляється чистий прибуток у загальному розмірі 2 500 000 000,00 гривень. На 1 просту акцію нараховується сума дивідендів у розмірі 0,90592 гривень.
Крім того, загальними зборами затверджений наступний порядок виплати дивідендів акціонерам згідно з Протоколом №77 від 22.12.2016:
- акціонерам - юридичним та фізичним особам, що є резидентами України, дивіденди виплачуються в національній грошовій одиниці - гривні шляхом перерахування на їх грошові, банківські реквізити яких зазначені в письмовій заяві акціонера;
- акціонерам - юридичним та фізичним особам, що є нерезидентами України, дивіденди виплачуються в іноземній валюті - доларах США, на їх грошові рахунки, банківські реквізити яких зазначені в письмовій заяві акціонера за офіційним курсом Національного банку України долара США до гривні на 00-00 годин дати прийняття рішення про виплату дивідендів Загальними зборами акціонерів Товариства. На підставі письмового звернення акціонера - нерезидента України виплата йому може бути здійснена в іншій валюті, при цьому сума до виплати в такій валюті буде визначатися, виходячи з суми в доларах США, встановленої у зазначеному вище порядку, з урахуванням крос обмінного курсу долара США до відповідної валюти через офіційний курс гривні Національного банку України на дату платежу на грошовий рахунок, банківські реквізити якого зазначені в заяві акціонера.
Загальними зборами акціонерів, що відбулися 24.04.2017 (Протокол річних Загальних зборів акціонерів 1191 від 24.04.2017), прийнято рішення: отримані збитки за 2016 рік у сумі 69 264 489,45 грн покрити за рахунок прибутків Товариства минулих періодів (5 питання порядку денного).
Загальними зборами акціонерів, що відбулися 18.05.2018 (протокол річних Загальних зборів акціонерів №1 від 18.05.2018), по шостому питанню порядку денного, затверджено наступний порядок розподілу чистого прибутку, отриманого Товариством у 2017 році в сумі 5 711 260 027,44 грн:
- 2 160 000 000,00 грн, направити на виплату дивідендів акціонерам Товариства (0,78271487 гривень на 1 просту акцію);
- 3 551 260 027,44 грн залишити нерозподіленими.
У подальшому загальними зборами затверджений наступний порядок виплати дивідендів акціонерам згідно з Протоколом №142-1 від 25.03.2019:
- акціонерам - юридичним особам, що є резидентами України, дивіденди виплачуються в національній грошовій одиниці - гривні шляхом перерахування коштів на їх грошові рахунки, банківські реквізити яких зазначені в письмовій заяві акціонера;
- акціонерам - юридичним особам, що є нерезидентами України, дивіденди виплачуються в іноземній валюті - доларах США на їх грошові рахунки, банківські реквізити яких зазначені в письмовій заяві акціонера, за офіційним курсом Національного банку України долара США до гривні на 00-00 годин дати здійснення виплати дивідендів. На підставі письмового звернення акціонера - нерезидента України виплата дивідендів йому може бути здійснена в іншій валюті, при цьому сума до виплати в такій валюті буде визначатися, виходячи з суми доларів США, встановленої у зазначеному вище порядку, з урахуванням крос обмінного курсу долара США до відповідної валюти через офіційний курс гривні Національного банку України на дату платежу, на грошовий рахунок, банківські реквізити якого зазначені в заяві акціонера.
При цьому зобов`язання з виплати дивідендів акціонерам - нерезидентам, нараховані згідно з протоколом №142-1 від 25.03.2019, обліковувалися в бухгалтерському обліку національній валюті.
Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період (2016 рік - 1 квартал 2019 року) згідно з порядком виплати дивідендів, ухваленим загальними зборами учасників Товариства, належні нерезиденту гривневі суми дивідендів були перераховані в іноземну валюту (в долари США) за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення про їх виплату та виплачені у фіксованій сумі в доларах США. У бухгалтерському обліку зобов`язання з виплати дивідендів Товариство класифікувало як монетарну статтю в іноземній валюті з визнанням курсових різниць на дату складання фінансової звітності та на дату розрахунків, які у Звіті про фінансові результати (форма №2) відображало у складі інших операційних доходів (рядок 2120) та/або у складі інших операційних витрат (рядок 2180).
Так, контролюючим органом установлено, що:
- за 2016 рік Товариством за дивідендами на користь акціонерів-нерезидентів всього нараховано позитивних курсових різниць (прибуток) на суму 829 202 000 грн та від`ємних курсових різниць (збиток) на суму 2 838 415 284,11 грн;
- за 2017 рік Товариством за дивідендами на користь акціонерів-нерезидентів всього нараховано позитивних курсових різниць (прибуток) на суму 753 306 207,84 грн та від`ємних курсових різниць (збиток) на суму 1 308 052 737,19 грн;
- за 2018 рік Товариством за дивідендами на користь акціонерів-нерезидентів всього нараховано позитивних курсових різниць (прибуток) на суму 1 622 808 212,97 грн та від`ємних курсових різниць (збиток) на суму 1 322 202 212,94 грн;
- за 1 квартал 2019 року Товариством за дивідендами на користь акціонерів-нерезидентів всього нараховано позитивних курсових різниць (прибуток) на суму 259 656 080,87 грн.
При цьому Товариством включено:
- до рядка 2220 «Інші фінансові доходи» Звіту про фінансові результати (форма №2) доходи у вигляді позитивних курсових різниць по дивідендах за 2016 рік в сумі 829 202 000 грн (за 2 квартал 2016 - 829 202 000 грн); за 2017 рік в сумі 753 306 207,84 грн (за 1 квартал 2017 року - 149 274 160 грн; за 2 квартал 2017 року - 604 032 047,84 грн), за 2018 рік в сумі 1 622 808 212,97 грн (за 1 квартал 2018 року - 1 016 022 137,53 грн; за 2 квартал 2018 року - 236 643 592,86 грн; за 4 квартал 2018 року - 370 142 482,58 грн); за 1 квартал 2019 року - 259 656 080,87 грн.;
- до рядка 2250 «Фінансові витрати» Звіту про фінансові результати (форма №2) витрати у вигляді від`ємних курсових різниць по дивідендах за 2016 рік в сумі 2 838 415 284,11 грн (за 1 квартал 2016 - 1 348 345 813,40 грн, за 3 квартал 2016 - 640 509 910,58 грн, за 4 квартал 2016 - 849 559 560,13 грн); за 2017 рік в сумі 1 308 052 737,19 грн (за 3 квартал 2017 року - 278 469 473,27 грн; за 4 квартал 2017 року - 1 029 583 263,90 грн); за 2018 рік в сумі 1 322 202 212,94 грн (за 3 квартал 2018 року - 1 322 202 212,94 грн).
Українська гривня (UAH) визначена Позивачем як функціональна валюта, оскільки ПАТ «ІГЗК» формує та подає у ній фінансову звітність (п. 5.4 Облікової політики).
У бухгалтерському обліку ПАТ «ІГЗК» нарахування дивідендів та облік кредиторської заборгованості з виплати дивідендів здійснювався на бухгалтерському рахунку 6460400000 «Короткострокові дивіденди до виплати».
Згідно пп. 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 ПК України дивідендами є платіж, що здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст. 10 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів), пропорційне частці кожного з учасників, мають особи, які є учасниками товариства на початку строку виплати дивідендів.
За змістом статті 30 Закону України від 17 вересня 2008 року № 514-VI «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку відповідно до статуту акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців після закінчення звітного року. У разі прийняття загальними зборами рішення щодо виплати дивідендів у строк, менший ніж передбачений абзацом першим цієї частини, виплата дивідендів здійснюється у строк, визначений загальними зборами.
Отже, у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами.
Пунктом 3.8. Положення про порядок іноземного інвестування в Україну, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 р. №280 (в редакції, чинній на час здійснення операцій позивачем), визначено, що порядок купівлі (обміну)іноземної валюти з метою повернення за кордон іноземних інвестицій, а також доходів, прибутків, інших коштів, одержаних іноземним інвестором від інвестиційної діяльності в Україні, визначається нормативно-правовим актом Національного банку України, що регулює порядок та умови торгівлі іноземною валютою.
Торгівля іноземною валютою на території України резидентами і нерезидентами - юридичними особами здійснюється через уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію на торгівлю іноземною валютою Національного банку України, виключно на міжбанківському валютному ринку України (стаття 6 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93), який був чинним на час здійснення операцій позивачем та відповідно до Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 №281, яке діяло на час здійснення операцій позивачем.
За умовами п.п. «б» п. 2 глави 3 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 №281 «Купівля, обмін іноземної валюти за операціями, пов`язаними з рухом капіталу» зазначеного Положення суб`єкти ринку - уповноважені банки мають право здійснити купівлю іноземної валюти для свого клієнта - юридичної особи за операціями щодо повернення іноземному інвестору дивідендів на підставі рішення емітента про виплату дивідендів іноземному інвестору.
Згідно із п. 15 МСБО 1 «Подання фінансової звітності», фінансова звітність має достовірно подавати фінансовий стан, фінансові результати діяльності та грошові потоки суб`єкта господарювання. Достовірне подання вимагає правдивого подання впливу операцій, інших подій та умов відповідно до визначень та критеріїв визнання для активів, зобов`язань, доходу та витрат, наведених у Концептуальній основі.
Відповідно до п. 16 МСБО 21 «Монетарні статті» основною характеристикою монетарної статті є право отримувати (або зобов`язання надати) фіксовану або визначену кількість одиниць валюти. Приклади охоплюють: пенсії та інші виплати працівникам, які підлягають сплаті грошовими коштами; забезпечення, за які слід розраховуватися грошовими коштами, та дивіденди грошовими коштами, які визнаються як зобов`язання. Аналогічно, контракт на отримання (або надання) змінної кількості власних інструментів капіталу суб`єкта господарювання або змінної суми активів, у якому справедлива вартість, що має бути отримана (чи надана), дорівнює фіксованій кількості або кількості одиниць валюти, яку можна визначити, є монетарною статтею. І навпаки, основною характеристикою немонетарної статті є відсутність права отримувати (або зобов`язання надати) фіксовану кількість або кількість одиниць валюти, яку можна визначити. Прикладами є: суми, сплачені авансом за товари та послуги (наприклад, попередньо сплачена орендна плата); гудвіл; нематеріальні активи; запаси; основні засоби та забезпечення, розрахунки за якими здійснюють шляхом надання немонетарного активу.
За змістом п. 20 - 23 МСБО 21 операція в іноземній валюті - це операція, яка визначається (чи потребує розрахунків) в іноземній валюті, включаючи операції, що виникають, коли суб`єкт господарювання:
а) купує або продає товари чи послуги, ціна на які визначена в іноземній валюті;
б) позичає або надає у борг кошти, якщо суми, які підлягають сплаті або отриманню, визначені в іноземній валюті, або
в) іншим чином купує або ліквідує активи або бере на себе зобов`язання, визначені в іноземній валюті, чи погашає їх.
Операцію в іноземній валюті слід відображати після первісного визнання у функціональній валюті, застосовуючи до суми в іноземній валюті курс "спот" між функціональною валютою та іноземною валютою на дату операції.
Дата операції - це дата, на яку операція вперше кваліфікується для визнання згідно з МСФЗ. З практичних причин часто застосовується курс, який наближається до фактичного курсу на дату операції, наприклад, можна використати середній курс протягом тижня або місяця для всіх операцій у кожній іноземній валюті, які здійснюються протягом цього періоду. Однак, якщо валютні курси суттєво коливаються, застосування середнього курсу за період є недоречним.
На кінець кожного звітного періоду:
а) монетарні статті в іноземній валюті слід переводити, застосовуючи курс при закритті;
б) немонетарні статті, які оцінюються за історичною собівартістю в іноземній валюті, слід переводити, застосовуючи валютний курс на дату операції;
в) немонетарні статті, які оцінюються за справедливою вартістю в іноземній валюті, слід переводити, застосовуючи валютні курси на дату визначення справедливої вартості.
Тобто, дивіденди грошовими коштами віднесено до монетарної статті згідно п. 16 МСЬО 21.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, сума кредиторської заборгованості із дивідендів була зафіксована в іноземній валюті - доларах США по курсу на дату прийняття рішення про виплату дивідендів - 22.12.2016 року та була зафіксована на рахунках бухгалтерського обліку.
Відповідно така кредиторська заборгованість є:
- монетарною, відповідно до п. 16 МСБО 21, оскільки ПАТ «ІНГЗК» має обов`язок виплатити визначену суму дивідендів акціонерам юридичним особам, що є нерезидентами України;
- є операцією в іноземні валюті, відповідно до пп. «в» п. 20 МСБО 21, оскільки ПАТ «ІНГЗК» взяв на себе зобов`язання у конкретній сумі, визначеній в іноземній валюті в доларах США по курсу на дату прийняття рішення про виплату дивідендів (22.12.2016р.) перед акціонерам юридичним особам, що є нерезидентами України.
Таким чином, ПАТ «ІНГЗК» на кожну дату балансу монетарні статті в іноземній валюті переводило у функціональну валюту (гривню), застосовуючи курс при закритті та визнавало курсові різниці у прибутку або збитку в тому періоді, в якому вони виникли відповідно до МСБО 21, тобто діяло у відповідності до вимог МСБО 21.
Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, ПАТ «ІНГЗК» діяло у відповідності до Узагальнюючої податкової консультації щодо визначення курсових різниць від перерахунку операцій у іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти, затвердженою Наказом ДПС України від 05.07.2012 № 574, а також у відповідності до позиції Державної фіскальної служби України викладеної у листі від 05.05.2015 №16030/7/99-99-19-07-02-17, а саме: визначені за правилами бухгалтерського обліку курсові різниці від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти для цілей оподаткування податком на прибуток визнаються доходами та/або витратами у звітному періоді їх виникнення відповідно до вимог Кодексу.
Підпункт 134.1.1. ст.134 ПК України передбачає, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
При цьому положеннями ПК України не заборонено коригування об`єкта оподаткування на суму курсових різниць, які виникають при перерахунку заборгованості.
Отже, оподаткування операцій з розрахунками в іноземній валюті здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, зокрема, у випадку ПАТ «ІНГЗК» - МСБО 21.
Тобто і податкові наслідки від курсових різниць визначаються лише МСБО згідно ст. 134 ПК України.
Крім того, листами ДФСУ від 27.11.2015 № 25408/6/99-95-42-03-15та від 03.02.2016 № 1896/10/26-15-11-02-11 висловлена позиція контролюючого органу відносно того, що ПК України не передбачено коригування фінансового результату до оподаткування на курсові різниці за монетарними статтями та, що такі операції відображаються згідно з правилами бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ ПК України.
Тобто, на час виникнення спірних правовідносин позивач діяв у відповідності до приписів ПК України, із застосуванням висновків, викладених у листах податкового органу щодо спірних правовідносин, з урахуванням рішення суду, яке набрало законної сили, та, предмет спору якого аналогічний предмету спору у цій справі.
Водночас, посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин висновків постанови Верховного Суду у справі № 804/6909/17 корелюється висновками суду у справі № 804/958/17, предметом спору якої були ті ж самі сторони (ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та орган податкової служби), питання нарахування до виплати дивідендів операцією в іноземній валюті, з відмінністю у періодах їх декларування. При цьому, саме висновки суду у справі № 804/958/17 є пріоритетними для позивача, адже ухвалені щодо нього з тих самих підстав, тобто має преюдиційне значення в цій справі.
Принцип правової визначеності це основоположний принцип права, який гарантує, що правові норми є чіткими, доступними та передбачуваними, дозволяючи громадянам розуміти свої права та обов`язки, а державі забезпечувати стабільність та передбачуваність правового режиму, що охоплює якість законодавства, стабільність судової практики та непорушність законних очікувань. Він є ключовим елементом верховенства права та правової держави, запобігаючи свавіллю та забезпечуючи захист прав.
З огляду на викладене та, враховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій порушення порядку призначення перевірки, порушення строків щодо періодів, які охоплені перевіркою, непослідовність дій контролюючого органу щодо надання роз`яснень зі спірних питань, та протилежних висновків під час проведення перевірки, колегія судді Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржується, відтак в касаційному порядку не переглядається.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Постанову в повному обсязі складено 19 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.В.Білоус
Судді Н.Є.Блажівська
І.Л.Желтобрюх