ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 204/6010/23
провадження № 51-4830км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022052410000661, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сергіївка Казанківського району Миколаївської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України). 
Історія кримінального провадження
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року вирок міськрайонного суду залишено без змін.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивстві) за таких обставин. Старший сержант ОСОБА_8 , військовослужбовець військової служби за контрактом на посаді командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини, 07 грудня 2022 року приблизно о 01:20, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебував у приміщенні зальної кімнати житлового будинку АДРЕСА_2 , де тимчасово дислокувався один із підрозділів його військової частини. Після спільного вживання спиртних напоїв, в ході конфлікту із ОСОБА_9 , діючи з умислом на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи в положенні стоячи, взяв ввірений йому для службового користування 5,45 мм автомат АКС-74 № НОМЕР_1 із приєднаним до нього магазином з набоями, перевів перемикач вогню в положення одиночної стрільби, дослав патрон у патронник та з відстані 1,5 м здійснив один постріл у бік солдата ОСОБА_9 , що стояв навпроти нього.
Пострілом потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді вогнепального одиночного кульового сліпого поранення грудної клітки і лівого плеча, від яких він помер на місці одразу після пострілу.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7  просить скасувати судові рішення та направити матеріали кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Стверджує, що слідчі експерименти за участю ОСОБА_8 проведені з психологічним тиском на нього. Вказує про невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи й неналежну оцінку доказів у кримінальному провадженні, що не відповідає положенням ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), зокрема суди: 
1) не усунули суперечності між доказами (відсутність порохових газів на змивах рук та одязі засудженого); 
2) не дослідили знищення речових доказів; не надали оцінку альтернативним версіям події (вважає, що постріл здійснено з протилежної сторони від засудженого);
3) не звернули уваги на відсутність доказів щодо механізму (траєкторії) польоту кулі в кімнаті, 
4) не встановили, яким чином та у який момент автомат могло бути переміщено з одного місця в інше й куди поділися відбитки пальців ОСОБА_8 у разі тримання ним автомата і здійснення пострілу;
5) без належної оцінки залишилося, що експерт ОСОБА_10 , допитаний судом повторно, змінив свої показання, надані на першому його допиті щодо положення тіла потерпілого; 
6) свідок ОСОБА_11 надав суперечливі докази щодо часу виклику працівників поліції.
Стверджує також, що проведена слідча дія - огляд місця події має ознаки обшуку. Також наголошує на неправильній кваліфікації дій засудженого, оскільки, вважає, що в його діях відсутній умисел, причинно-наслідковий зв`язок між діями і наслідками, склад злочину.
Крім того, зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки не містить обґрунтованих мотивів прийнятого рішення та переконливого спростування доводів сторони захисту. 
У запереченнях на касаційну скаргу захисника  ОСОБА_7 прокурор проситьзалишити її без задоволення як безпідставну.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав подану скаргу, а прокурори заперечували стосовно її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши відновлені матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
При цьому колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом перегляду в касаційному суді. Разом з тим суд касаційної інстанції здійснює перевірку того, чи додержалися суди попередніх інстанцій процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.
Отже, доводи в касаційній скарзі, де захисник посилається на показання свідків, стверджує про зміну пояснень експерта, заперечує фактичні обставини, встановлені судом, та відстоює версію подій за власною оцінкою окремих доказів на предмет їх достовірності, не може бути предметом касаційного розгляду з огляду на приписи ст. 433 КПК України.
Мотиви Суду
Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що висновки продоведеність винуватості засудженого у вчиненні умисного вбивства суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які оцінено відповідно до закону та в їх сукупності, і правильно визнав достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При цьому колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, були також предметом перевірки суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою захисника, яка за доводами є аналогічною поданій касаційній скарзі. За результатами перегляду апеляційний суд визнав висновки суду першої інстанції обґрунтованими, навівши при цьому в ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення.
Зокрема, апеляційний суд ретельно перевірив допустимість тих доказів, якими місцевий суд обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і переконався, що під час їх збирання орган досудового розслідування не порушив вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з положеннями статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, у тому числі внаслідок порушення права особи на захист, і шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє додержання, передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку їх отримання.
Так, в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 поклав низку доказів, зокрема показання потерпілого ОСОБА_12 , і ОСОБА_13 , а також:
- свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 06 грудня 2022 року вони повечеряли, випили три пляшки горілки. ОСОБА_8 сказав, що хоче закурити, на що він сказав, що в домі не курять, у відповідь засуджений його побив. Далі він вийшов у двір, згодом полягали спати. Десь о 02:00 почув постріл, одразу вибіг до їхньої кімнати дивитися, що трапилося. ОСОБА_9 лежав на спині. Свідок зателефонував в поліцію. ОСОБА_14 витирав на підлозі біля тіла кров. У кожного була своя зброя - АК-74, боєприпаси, все зберігалось коло кожного солдата. Він бачив, що ОСОБА_14 щось витирав біля ОСОБА_9 і сказав, що нічого не сталося. При цьому ОСОБА_8 просто стояв і сказав, що це самостріл. Хто стріляв, йому не казали. Кров на його ліжку у спальні № 1 від ударів обвинуваченого, бо той вдарив його по носу. Від спального місця обвинуваченого до тіла було десь 2,5 м. До поліції він додзвонився приблизно через пів години. Він не може стверджувати, що це було о 02:00 ночі. Як звільнилося ліжко в спальні № 1, він одразу став там спати. Ніяких конфліктів між обвинуваченим та загиблим не бачив; 
- свідка ОСОБА_14 , відеозапис допиту якого суд першої інстанції дослідив відповідно до ст. 615 КПК України. Під час досудового розслідування свідок показав, що 06 грудня 2022 року він, ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і покійний ОСОБА_9 перебував в будинку. Ввечері близько 20:00 сіли вечеряти, випивали алкогольні напої, атмосфера була дружня. ОСОБА_8 пішов у кімнату, свідок - до себе в кімнату. ОСОБА_9 щось не сподобалося, він кинув речі ОСОБА_8 , який, не сперечаючись, пішов і ліг. Після цього ОСОБА_14 заснув та прокинувся від хлопка. Це вже було 07 грудня, свідок підбіг до покійного, взяв його за голову та почав приводити його до тями. ОСОБА_8 лежав на своєму місці, ОСОБА_14 його розбудив. Свідок вибіг на вулицю, щоб зателефонувати в поліцію. Далі ОСОБА_8 сказав йому, що то він застрелив. Додав, що думає, що постріл був з автомата АК, оскільки іншої зброї у них немає. У всіх на той час була зброя, яка перебувала біля кожного військовослужбовця;
- пояснення експерта ОСОБА_10 , який пояснив, що досліджував шматок шкіри, вилучений з тіла загиблого, у висновку надав відповідь, з якої дистанції був зроблений постріл в тіло загиблого. Досліджувався шматочок спектрально на наявність металізації по краях рани, на основі всіх досліджень вказується, з якої відстані був зроблений постріл. За даними результатів медико-криміналістичного дослідження, постріл був одиночним. На потерпілому міг бути одяг, це будь-який одяг, в тому числі термобілизна, в якій був загиблий. Постріл міг бути здійснений впритул та не з близької дистанції, - поза межами дії додаткових факторів пострілу. Додаткові фактори пострілу на шкірі можуть не мати відображення на тілі через наявний на шкірі одяг. У цьому випадку пострілів упритул не було. Неблизька дистанція - це від 1,5 м, близька - до 1,5 м. Травма несумісна з життям, смерть настала до двох хвилин. З такою травмою людина не могла робити активні дії або пересуватись, могла трішки повзти, в лежачому положенні, перевернутися на бік чи на живіт, у протилежний бік перевернутися не могла. Слідів волочіння і переміщення не виявлено. Кров в основному залишилася всередині тіла. Також повторно допитаний експерт зазначив, що для визначення часу смерті використовував таблиця за Кононенком. Враховуючи час відновлення трупних плям на час огляду тіла на місці події (о 09:35) смерть могла настати 6-7 грудня 2022 року в проміжку між 21:35 по 01:35 годин. Крім того, час смерті є відносним, бо тіло під час надання допомоги могли зміщувати, але жодних слідів волочіння немає;
- дані слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які показали, що почули хлопок/постріл і знайшли тіло ОСОБА_9 ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_14 , що вбив потерпілого, а ОСОБА_11 сказав мовчати та нікому нічого не казати, оскільки ОСОБА_9 застрелився;
- дані протоколів огляду місця події та огляду трупа, дані висновків судово-медичних експертиз й інші письмові докази.
Щодо тверджень захисника про здійснення працівниками поліції тиску на ОСОБА_8 під час слідчого експерименту за його участю.
Вказані доводи були предметом ретельної перевірки судів першої і апеляційної інстанцій та не знайшли підтвердження матеріалами провадження.
Зокрема, суд першої інстанції, досліджуючи відеозапис слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , встановив, що останній показує, як відбувалися події, добровільно, послідовно, його психологічний стан спокійний, тілесних ушкоджень на ньому не фіксується. Зміст протоколу повністю відповідає відеозапису. Крім того, у суді під час дослідження цього доказу він вказав, що на слідчому експерименті давав показання добровільно, але перед цим його проінструктувала поліція. На додаткове запитання відповів, що детальних інструкцій йому не надавали.
Під час перегляду судом і другого слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , останній зазначив, що на попередній слідчій дії показував неправду, оскільки тільки думав, що може взяти автомат та вистрелити. З адвокатом він не спілкувався. Працівники поліції застосовували до нього психічне насильство, яке виявилось в тому, що він розповів поліції, що не пам`ятав, як робив постріл, а йому поліцейські сказали: «Що ви раніше показували під час огляду, от і показуйте далі».
Дослідивши ці слідчі дії у сукупності з поясненнями сторони захисту, суд дійшов висновків, що тиск, який стверджує засуджений, полягав у пропозиції поліцейського показати, як він здійснив постріл, чого, за версією захисту, він не пам`ятає, а про всі інші обставини він заначив добровільно, тобто ОСОБА_8 не повідомив про будь-які ознаки тиску, як шантаж, висловлення погроз щодо нього або близьких родичів чи інший вплив на його поведінку, внаслідок якої був позбавлений можливості обирати лінію поведінки. Водночас, слідчі експерименти проведено за участю захисника, який займав активну позицію захисту.
До того ж варто зазначити, що суд першої інстанції спрямував до правоохоронного органу відповідну ухвалу, якою повідомлено про можливе вчинення стосовно ОСОБА_8 протиправних дій. За фактом здійснення недозволених методів ведення досудового розслідування з боку працівників Покровського РУП ГУНП в Донецькій області щодо ОСОБА_8 була внесена інформація до ЄРДР і після проведення розслідування кримінального правопорушення кримінальне провадження було закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях працівників Покровського РУП ГУНП в Донецькій області або інших працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т. 4, а. п. 137-140).
Отже, у судів попередніх інстанцій підстав вважати, що проведені у справі слідчі експерименти є недопустимими доказами, не було. Не вбачає таких підстав і колегія суддів.
Доводи захисника про те, що дані протоколу огляду місця події від 07 грудня 2022 року є недопустимим доказом у зв`язку з тим, що фактично було проведено обшук, є неспроможними виходячи з такого. 
За статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Колегія суддів звертає увагу, що питання відмінності таких слідчих дій, як огляд місця події та обшук житла вже неодноразово були висвітлені в судових рішеннях суду касаційної інстанції (зокрема, постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 518/203/17).
Зокрема, Верховний Суд зазначив, що обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, здобутого в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.
У той же час огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події є інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Як випливає з матеріалів провадження, підставою для огляду місця події (житла) стало повідомлення про смерть ОСОБА_9 , зокрема відповідно до змісту наявного у матеріалах провадження рапорту інспектора Покровського РУП ГУНП у Донецькій області 07 грудня 2022 року на гарячу лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_14 про вбивство військовослужбовця ( т. 1, а. п. 114). Для того щоб здійснити перевірку вказаної інформації та з`ясувати обставини події, яка відбулася, було проведено огляд домоволодіння на АДРЕСА_2 в ході якого виявлено труп потерпілого з ознаками насильницької смерті. Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини. Отже, слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації.
Таким чином, підставою для огляду місця події стала інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у рапорті працівника правоохоронного органу. Тому є недоречнимпосилання захисника для підтримки свого доводу про визнання цього доказу недопустимим на постанову Верховного Суду (справа № 740/5066/15-к), в якій констатовано порушення норм КПК України, оскільки у цьому кримінальному провадженні огляд місця подій відбувався без повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зафіксованого у певній процесуальній формі.
Отже, підсумовуючи наведене, підстав сумніватися у законності зазначеної слідчої дії, а також вважати протокол огляду місця події, недопустимим доказом у колегії суддів немає.
Доводи захисника щодо незгоди з оцінкою доказів, яку надав суд, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, як вже зазначалося вище, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Натомість апеляційний суд, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги засудженого стосовно неповноти судового розгляду, недопустимості доказів, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильної юридичної оцінки його дій, у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну оцінку вчиненому.
Так, цей суд ретельно перевірив доводи сторони захисту, зокрема щодо відсутності доказів траєкторії польоту кулі у кімнаті, невстановлення того, яким чином автомат засудженого було переміщено, відсутності відбитків його пальців на автоматі, зміни пояснень експерта стосовно положення тіла потерпілого. Вказані доводи апеляційний суд визнав неспроможними, виходячи з такого. 
Щодо відсутності доказів траєкторії польоту кулі у кімнаті.
Так, апеляційний суд послався на висновок експертизи зброї від 21 лютого 2023 року СЕ-19/104-22/39569-БЛ, яким встановлено, що куля, вилучена з трупа ОСОБА_9 , є складовою частиною боєприпасу - вистреленою кулею 5,45 мм проміжного патрона з кулею ПС зразка 1974 року зі сталевим осереддям, виготовленою промисловим способом. Досліджені гільза та куля відстріляні з 5,45-мм автомата Калашникова АК-74 № НОМЕР_1 , 1991 року виготовлення. Куля, яка віднайдена у тілі, як і гільза, виявлена на місці події, випущена зі зброї, закріпленої за обвинуваченим. 
При цьому суд зазначив, що перебування гільзи в іншій кімнаті є логічним, з огляду на використану зброю, а саме АК-74. Зокрема, відповідно до методичної літератури, під час екстракції гільзи остання вилітає на відстань до 12 м. Розміри кімнати від кута, де перебував обвинувачений, до найдальшої стіни спальні № 2, де виявлено гільзу, 6 м. Враховуючи те, що обвинувачений здійснював постріл з дальнього лівого кута та справа від стрільця перебувала стіна, суд дійшов логічного висновку, щовідбувся рикошет гільзи від стіни, після чого гільза впала в сусідній кімнаті через дверний отвір, який не має дверей. Також на гільзу міг чинитися фізичний вплив, оскільки від події до огляду минуло багато часу. Гільзу можна елементарно заштовхати ногами, а можна й фізично закинути.
Щодо відсутності відбитків пальців засудженого на автоматі та доводи про те, що з місця, де перебував засуджений, неможливо здійснити такий постріл
Відповідно до висновку експерта від 26 грудня 2022 року № 654/1 у змивах з автомата Калашникова АК- 74 № НОМЕР_1 будь-які клітини з ядрами не виявлені.Тобто експерт зазначає про відсутність не те, що слідів обвинуваченого, а взагалі будь-яких слідів будь-якої особи.
Водночас суди врахували і показання засудженого, який вказав, що напередодні події здійснював чищення автомата, тобто тримав його у руках.
Крім того, суди послалися на те, що відповідно до механіки дії автомата АК-74 після пострілу в патронник автоматично подається наступний патрон. Однак в зброї обвинуваченого на момент огляду патрон в патроннику був відсутній. Тобто після пострілу стрілець дістав з патронника патрон та поклав його назад в один із магазинів, які вилучені на місці та в одному з яких виявлено 29 патронів.
Таким чином, є логічними висновки судів про те, що обвинувачений не тільки витяг патрон з патронника, а і протер автомат.
Аналогічними є підстави неприйнятності доводів захисту щодо місцезнаходження автомата. Як зазначив суд, засуджений після вчинення вбивства намагався приховати вчинений злочин і вчиняв активні дії щодо приховування його слідів, чим і викликана зміна його місцеперебування.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи в ОСОБА_9 виявлено одиночне кульове сліпе поранення грудної клітки і лівого плеча. Тобто воно розташовано знаходиться з лівої сторони, а саме з того боку, з якого перебував обвинувачений в момент пострілу. Суд визнав безпідставними доводи сторони захисту про те, що з місця, де перебував обвинувачений, неможливо здійснити такий постріл, оскільки в ході слідчого експерименту був присутній експерт, який під час додаткової експертизи зазначив про можливість спричинення пострілу та виявлених в ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за обставин, які вказав обвинувачений, тобто зі спального місця обвинуваченого та місця виявлення тіла.
Щодо зміни пояснень експерта стосовно положення тіла потерпілого
Були предметом перевірки судами та спростовані доводи сторони захисту про те, що експерт ОСОБА_10 , допитаний судом повторно 31 березня 2025 року, фактично змінив свої показання, надані на першому допиті, щодо положення тіла загиблого ОСОБА_9 , в тому числі про його переміщення, виключивши лише його волочіння.
Так, оцінюючи показання експерта та його висновок, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, правильно зазначив, що переміщення тіла і зміна його положення не є тотожними поняттями. Згідно з показаннями свідків загиблому намагалися надати медичну допомогу, а отже, здійснювався фізичний вплив на його тіло. Також про ту обставину, що положення тіла дещо змінювалося, свідчить те, що на момент огляду місця події на нозі ОСОБА_9 був тільки один тапок, а інший лежав поряд під диваном.
Також апеляційний суд вважав безпідставними доводи обвинуваченого щодо відсутності порохових газів на його одязі, оскільки експертним шляхом не перевірено наявності пороху на одязі через знищення самого одягу, який було передано на зберігання до камери зберігання речових доказів до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області внаслідок ворожого обстрілу, що мав місце 29 листопада 2023 року. Висловлені захисником у касаційній скарзі сумніви щодо знищення майна внаслідок ворожого обстрілу нівелюються наявним у матеріалах провадження висновком службового розслідування за фактом втрати речових доказів від 25 березня 2024 року, затвердженим начальником Головного управління Національної поліції у Донецькій області.
Таким чином, колегія суддів констатує, що суди ретельно перевірили версію захисту щодо невинуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та спростували низкою здобутих та належно оцінених доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку. Зібрані у справі докази у сукупності достатньою мірою підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені під час формулювання обвинувачення, а доводи захисника про протилежне є непереконливими.
Суд першої інстанції, оцінюючи діяння засудженого, правильно врахував, що між ним та ОСОБА_9 був конфлікт, який потім продовжив останній, завдавши стусанів лежачому засудженому, що було критичним для нього та з урахуванням стану алкогольного сп`яніння вирішальним у здійсненні пострілу в бік загиблого, знаряддя злочину - вогнепальну автоматичну зброю, здійснення пострілу з достатньо близької відстані (1,5 м), наявність навичок володіння зброєю, - все це в сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність доводів касаційної скарги сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілого, адже засуджений усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини, здійснюючи постріл, свідомо припускав настання смерті.
Версія захисту про вчинення вбивства потерпілого іншою особою є неспроможною, оскільки, як встановив суд, в кімнаті були лише ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Посилання ж засудженого на те, що він не чув пострілу автомата без глушника в маленькому приміщенні (3,86 х 4,15 м), є занадто надуманим.
Зважаючи на наведене Суд відхиляє доводи сторони захисту про неправильну кримінально-правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 , оскільки встановлені судами попередніх інстанцій обставини дозволяють зробити висновок про наявність у засудженого умислу на заподіяння смерті потерпілому, спонукальною причиною якого були неприязні стосунки з ним, та правильну кримінально-правову кваліфікацію такої сукупності дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України.
У підсумку, колегія суддів вважає, що суд, оцінивши у сукупності всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності доповнюють один одного, і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були досліджені в суді апеляційної інстанції, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені засудженим дії, які суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України.
За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення засудженим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність під час кваліфікації діяння, в касаційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.
Дії засудженого  ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115КК України суд кваліфікував правильно.
Про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого ОСОБА_8 через суворість, то вони є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, районний суд керувався саме вказаними вимогами кримінального закону.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме класифікацію за ст. 12 КК України, згідно з якою він вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення; дані про його особу, який раніше не судимий, за місцем служби негативних характеристик не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і наявність обставини, що його обтяжує, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Узявши до уваги всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції з урахуванням положень ст. 65 КК України обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 115 України, мотивувавши таке рішення.
Покарання, призначене ОСОБА_8 судом, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає приписам статей 50, 65 КК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції залишає судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення, у разі відсутності підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для його скасування або зміни.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила процесуальних порушень під час збирання, дослідження і оцінки доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судових рішень, не допущено.
Призначене засудженому покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.
З урахуванням викладеного касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2  ОСОБА_3