ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 522/7166/24-Е
провадження № 61-13408св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа -Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду 
м. Одеси, у складі судді Павлик І. А., від 25 липня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Назарової М. В., Коновалової В. А., Кострицького В. В., від 30 вересня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
1. У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області), у якій просила суд встановити факт, що її рідний дід, - ОСОБА_2 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Біла Церква, Київської області.
2. Заяву обґрунтовано тим, що  ОСОБА_1 на цей час є громадянкою російської федерації і встановлення факту народження її діда на території України необхідно для отримання громадянства України та виходу з громадянства росії. У 2021 році вона отримала посвідку на постійне проживання в Україні, а 22 лютого 2024 року одружилась з громадянином України - ОСОБА_3 . У зв`язку зі зміною прізвища отримала посвідку на постійне проживання від 19 квітня 2024 року № НОМЕР_1 . 
3. Стверджує, що її рідний дід народився в Україні та у неї зберіглась копія свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , згідно з якою ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Київської області, про що 08 вересня 
1937 року зроблений запис № 1295 у Білоцерківському районному бюро РАЦС. Однак, оригінал цього свідоцтва втрачений. 
4. Вона зверталась до Державного архіву Київської області, проте листом від 15 серпня 2023 року № 01-43/1592 їй повідомлено, що книги реєстрації актів про народження громадян в м. Біла Церква за 1937 рік відсутні, отже надати архівну довідку про народження ОСОБА_2 неможливо.
Короткий зміст судових рішень
5. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, заяву задоволено. Встановлено факт, що рідний дід громадянки російської федерації - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 
ОСОБА_2 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква, Київська обл.
6. Суди виходили з того, що наявними в матеріалах справи документами достовірно підтверджений факт того, що рідний дід заявниці - ОСОБА_2 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Біла Церква, Київська обл., а тому заява підлягає задоволенню. Також суди вказали на відсутність спору про право, оскільки в цій справі не вирішується питання про надання заявниці громадянства України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. У касаційній скарзі ГУ ДМС України в Одеській області просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволення заяви ОСОБА_1
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
8. 24 жовтня 2025 року ГУ ДМС України в Одеській області подало касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси 
від 25 липня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 30 вересня 2025 року.
9. Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025 рокувідкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 522/7166/24-Е, які у грудні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
10. Підставою касаційного оскарження судових рішень ГУ ДМС України в Одеській області зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 654/3462/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
11. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про набуття чи встановлення належності до громадянства України ОСОБА_1 не зверталась, відповідних документів, передбачених Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, органу міграційної служби України не подавала.
12. Отже, на думку заявника, ОСОБА_1 не використала усі можливості, передбачені законом, для отримання статусу громадянина України, унаслідок чого звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту є передчасним.
13. Вважає, що оскільки встановлення факту того, що рідний дід заявниці народився на території України 19 серпня 1937 року дійсно впливає на процедуру набуття заявницею громадянства України, що входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів, тому існує спір про право, який повинен розглядатись в порядку позовного провадження.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Обставини справи, встановлені судами
14.  ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_1 , батьком якої є ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про народження заявниці від 26 січня 2000 року серії НОМЕР_3 , виданим на підставі актового запису про народження № 224, складеним 26 січня 2000 року.
15. 22 лютого 2022 року ОСОБА_1 в м. Одесі одружилась з громадянином України - ОСОБА_3 , про що Малиновським відділом ДРАЦС у м. Одесі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис № 336 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 .
16. У зв`язку з реєстрацією шлюбу заявниця змінила прізвище на « ОСОБА_1 » та отримала посвідку № НОМЕР_1 від 19 квітня 2024 року на постійне проживання в Україні.
17. Батько заявниці - ОСОБА_6 . народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено свідоцтвом про народження від 11 січня 1973 року серії НОМЕР_5 , виданим на підставі актового запису про народження № 1, складеним 11 січня 1973 року Романівською сільською радою Шкотовського району Приморського краю, а його батьком зазначений ОСОБА_8 , за національністю - українець, матір - ОСОБА_9 .
18. Суди встановили, що ОСОБА_8 народився 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 08 вересня 1937 року Білоцерківським районним бюро РАГС складено актовий запис № 1295, оригінал якого втрачено.
19. Згідно атестату зрілості № НОМЕР_6 школи № 2 м. Бердичів Житомирської обл., виданого 25 червня 1956 року, ОСОБА_10 , народився у м. Біла Церква Київської області у 1937 році, вступив у 1952 році в Бердичівську середню школу № 2 та закінчив повний курс школи.
20. Відповідно до військового квитка НОМЕР_7 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_10 30 березня 1983 року, ОСОБА_8 : (пункт 1) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Київської обл.; (пункт 4) закінчив 10 класів у 1956 році; (пункт 17) виданий паспорт НОМЕР_8 від 05 квітня 1983 року; (пункт 18) син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дружина - ОСОБА_9 .
21. Згідно довідки ГУ ДМС України в Одеській області від 27 липня 2023 року за наявною інформацією Єдиного державного демографічного реєстру, був оформлений паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий 
26 листопада 2003 року Білоцерківським РВ УМВС України в Київські області на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце народження м. Біла Церква, Київська область, у зв`язку із загальним обміном на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР НОМЕР_8 
від 05 квітня 1983 року Білоцерковським відділом в Київській області на ім`я - ОСОБА_2 . Заява про видачу паспорту знаходиться в архіві у зв`язку із смертю власника - актовий запис 929 від 15 червня 
2010 року.
22. Суди встановили, що вказаній інформації ГУ ДМС України в Одеській області відповідає наявна в матеріалах справи довідка форми № 1 до пункту 10 Тимчасової інструкції про документування паспортом громадянина НОМЕР_11 України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що народився у м. Біла Церква, дружина - ОСОБА_13 , батьки: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
23. Листом від 15 серпня 2023 року № 01-43/1592 Державний архів Київської області повідомив представника заявниці, що книги реєстрації актів про народження громадян в м. Біла Церква за 1937 рік відсутні, тому надати архівну довідку про народження ОСОБА_8 неможливо.
24.  ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який народився у м. Біла Церква Київської області Україна, про що 15 червня 2010 року Відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області складено актовий запис про смерть № 929.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
25. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
26. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
27. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
28. Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 вказувала, що встановлення факту необхідно їй для отримання громадянства України за територіальним походженням та виходу з громадянства російської федерації.
29. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).
30. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
31. Відповідно до положень частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
32. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
33. Крім фактів, які визначені у частині першій статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частини перша та друга статті 315 ЦПК України).
34. Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина перша статті 8 Закону України «Про громадянство України»).
35. Відповідно до положень пункту 28 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року 
№ 215 (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: 
а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;
б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
36. Відповідно до положень пункту 44 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 
24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
37. Суди попередніх інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 , який є дідом заявниці, народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Київської обл., а оригінал свідоцтва про його народження та відповідний актовий запис не збереглися, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення відповідного юридичного факту в судовому порядку.
38. Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не зверталась до територіальних органів ДМС України із заявою про набуття чи встановлення належності до громадянства України у досудовому порядку, висновків судів не спростовують з огляду на таке.
39. У пункті 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
40. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.
41. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.
42. З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
43. Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду 
від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19, від 02 травня 2022 року у справі № 505/1871/20, від 18 серпня 2023 року у справі № 521/15127/19.
44. Доводи касаційної скарги про те, що між учасниками розглядуваної справи виник спір про право, є необґрунтованими, оскільки суди не вирішували питання щодо наявності або відсутності у  ОСОБА_4 права на набуття громадянства України.
45. Натомість суди, в межах своїх повноважень, здійснили оцінку доводів заявниці та наданих нею доказів, щодо доведеності факту народження її діда на території України ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква, Київська обл.
46. Оскаржені судові рішення не передбачають зобов`язання органів ДМС України до прийняття будь-яких рішень та не є втручанням в їх дискреційні повноваження.
47. За встановлених у розглядуваній справі обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 654/3462/17, на які ГУ ДМС України в Одеській області посилається у касаційній скарзі.
48. Інші доводи касаційної скарги викладеного не спростовують та переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
49. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
51. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
52. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
53. У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 
ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.
2. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников