ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2715/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача-1 - Фізичної особи - підприємця Гінкула Андрія Георгійовича (далі - ФОП Гінкул А.Г., позивач-1, скаржник-1) - Гінкул А.Г. (особисто), Подоляк Б.Р. (адвокат),
позивача-2 - Фізичної особи - підприємця Ладогубець Лесі Василівни (далі - ФОП Ладогубець Л.В., позивач-2, скаржник-2) - Подоляк Б.Р. (адвокат), 
відповідача - Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК, відповідач) - Сигляк І.Я. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги ФОП Гінкула А.Г. та ФОП Ладогубець Л.В.

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.06.2025 (головуюча - суддя Горецька З.В.)
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 (головуюча - суддя Кравчук Н.М., судді Зварич О.В., Скрипчук О.С.)

у справі за позовом ФОП Гінкула А.Г.
до Відділення АМК
про скасування рішення
та за позовом ФОП Ладогубець Л.В.
до Відділення АМК
про визнання недійсним і скасування рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним рішення, яке прийняте АМК і відповідно до якого визнано, що позивачі вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон), у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. ФОП Гінкул А.Г. звернувся до суду з позовною заявою до Відділення АМК про визнання недійсним і скасування рішення відповідача.

1.2. Позовні вимоги ФОП Гінкула А.Г. обґрунтовані тим, що рішення Відділення АМК є незаконним та необґрунтованим. Позивач-1 зазначає про обставини, які свідчать про неповноту та необ`єктивність антимонопольної справи, а фактично про упередженість відповідача щодо результатів її розгляду. Самі по собі порушення процедури розгляду антимонопольної справи є самостійною підставою для скасування рішення, як незаконного.

1.3. ФОП Ладогубець Л.В. звернулася до суду з позовною заявою до Відділення АМК про скасування рішення відповідача.

1.4. Позовні вимоги ФОП Ладогубець Л.В. мотивовані тим, що рішення Відділення АМК є незаконним та необґрунтованим, висновки відповідача про начебто вчинення позивачем-2 порушень антиконкурентного законодавства є безпідставними, неправомірними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
2.1. Господарський суд Львівської області рішенням від 19.06.2025 у цій справі, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2025, у задоволенні позовних вимог позивачів відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг
3.1. Позивач-1, посилаючися на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ФОП Гінкула А.Г. задовольнити повністю.

3.2. Позивач-2, посилаючися на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ФОП Ладогубець Л.В. задовольнити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи осіб, які подали касаційні скарги
4.1. ФОП Гінкул А.Г. в уточненій касаційній скарзі із посиланням на пункти 1, 4 частини другої статі 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає про те, що судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях неправильно застосовано норми права, зокрема, статті 1, 5, 6, 35, 59 Закону без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №910/14949/18, від 24.04.2018 у справі №917/1357/17, від 01.11.2022 у справі №910/737/21, від 15.07.2021 у справі №904/4598/20, від 03.02.2022 у справі №910/15183/20, від 29.11.2022 у справі №910/13451/20.

4.1.1. Скаржник-1 вказує на те, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не було з`ясовано всі обставини та докази, що мають значення для розгляду заявлених вимог, не досліджено/проігноровано зібрані у справі докази/документи, зокрема, листи та документи подані позивачами ще до засідання Відділення АМК на якому було внесено оскаржувані в першій інстанції рішення; частина обставин та тверджень, які зазначені в оскаржуваних судових рішеннях, що мають значення для постановлення об`єктивного та неупередженого рішення, застосовані на недопустимих доказах, нічим не підтверджуються і не ґрунтуються на жодному документі, наявному в матеріалах справи; також зазначає про порушення судами попередніх інстанцій положень процесуального законодавства, зокрема, частини першої статті 2, пункту 5 частини другої статті 42, статті 78 та частини другої статті 86 ГПК України, що привело до ухвалення необґрунтованих рішень.

4.2. ФОП Ладогубець Л.В. в уточненій касаційній скарзі зазначає про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував норми права, зокрема, статті 1, 5, 6, 35, 59 Закону без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №910/14949/18, від 24.04.2018 у справі №917/1357/17, від 01.11.2022 у справі №910/737/21, від 15.07.2021 у справі №904/4598/20, від 03.02.2022 у справі №910/15183/20, від 29.11.2022 у справі №910/13451/20, що за своїм змістом узгоджується із підставою касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статі 287 ГПК України; скаржник-2 вважає, що, переглядаючи цю справу апеляційний господарський суд не взяв до уваги ту обставину, що висновки відповідача про наявність узгодженої поведінки позивачів ґрунтуються виключно на припущеннях.

5. Позиція іншого учасника справи
5.1. Відповідач у відзиві на касаційні скарги заперечив проти доводів скаржників, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційні скарги позивача-1 та позивача-1 Товариства залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено таке.

6.1.1. ФОП Гінкул А.Г. та ФОП Ладогубець Л.В. подали заявки на участь у відкритих торгах із закупівлі (ідентифікатор UА-2021-07-13-005362-с), проведених установою «Агенція регіонального розвитку Закарпатської області» .

6.1.2. Розпорядженням адміністративної колегії Відділення АМК (далі - Відділення АМК) від 31.08.2023 №63/53-рп/к розпочато розгляд справи №63/4-01-53-2023 за ознаками вчинення ФОП Гінкул А.Г. та ФОП Ладогубець Л.В. порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результат торгів під час участі у процедурі закупівлі (ідентифікатор UA-2021-07-13-005362-C), проведених Установою «Агенція регіонального розвитку Закарпатської області».

6.1.3. Копії розпорядження від 31.08.2023 №63/53-рп/к про початок розгляду справи №63/4-01-53-2023 надіслано відповідачам листами від 01.09.2023 №63-02/1935 (до ФОП Гінкул А.І.), від 01.09.2023 №63-02/1936 (до ФОП Ладогубець Л.В.).

6.1.4. В подальшому, за результатами збирання та аналізу доказів у справі Відділенням АМК складено подання про попередні висновки у справі від 17.09.2024 №63-03/236-П, копії якого надіслано відповідачам.

6.1.5. На офіційному вебсайті Відділення АМК 18.09.2024, за відповідним посиланням розміщено інформацію про подання та інформацію про дату, час та місце розгляду зазначеної справи на засіданні Відділення АМК.

6.1.6. За результатами розгляду справи №63/4-01-53-2023 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції прийнято рішення №63/111-р/к (далі - Рішення АМК), яким встановлено факти, які у своїй сукупності свідчать про те, що під час підготовки для участі в торгах учасники діяли узгоджено, в підтвердження чого посилається на таке:

- пов`язаність ФОП Ладогубець Л.В. договірними відносинами з суб`єктами господарювання, в яких Гінкул А.Г. займав керівні посади та отримання ФОП Ладогубець Л.В. коштів від цих суб`єктів господарювання;
- використання ФОП Гінкул А.Г. та ФОП Ладогубець Л.В. однакових ІР адрес (ФОП ФОП Гінкул А.Г. для дій, пов`язаних зі створенням чернетки пропозиції, створення пропозиції та переглядом інформації щодо закупівель, а ФОП Ладогубець Л.В. для численних входів до електронного кабінету системи дистанційного обслуговування Інтернет «Клієнт-Банк»);
- спільні властивості файлів та особливості назв документів тендерних пропозицій відповідачів антимонопольної справи;
- синхронність дій відповідачів у часі;
- небажання ФОП Ладогубець Л.В. здобути перемогу у торгах.

6.1.7. Суди попередніх інстанцій зазначили, що за результатами розгляду справи №63/4-01-53-2023 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Відділенням АМК такі дії ФОП Гінкул А.Г. та ФОП Ладогубець Л.В. визнано антиконкурентними узгодженими діями, що стосуються спотворення результатів торгів, що є порушеннями пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону. 

6.2. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні апеляційних скарг, і, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив, зокрема, з такого:

- обставинами справи встановлено, що відповідно до резюме завантаженого ФОП Гінкулом А.Г. у складі тендерної пропозиції для участі у торгах такий на момент участі у торгах займав посаду виконавчого директора ГО «Асоціація енергетичних аудиторів в житлово-комунальному господарстві» (з липня 2008 року), голови правління ГО «Центр реформ та місцевого розвитку» (з березня 2007 року). В свою чергу з резюме, завантаженого ФОП Ладогубець Л.В. у складі тендерної пропозиції для участі у торгах, Ладогубець Л.В. на момент участі у торгах займала посаду фінансового менеджера проєктів ГО «Асоціація енергетичних аудиторів в житлово-комунальному господарстві» (з лютого 2015 року), експерта з фінансових питань ГО «Центр реформ та місцевого розвитку» (з липня 2011 року);
- відповідно до інформації ПАТ «КБ Акордбанк» листом від 31.07.2023 №0205/1747БТ (вх. №63-01/314кі від 09.08.2023) ФОП Ладогубець Л.В. у вересні, жовтні 2021 року отримувала перерахунки від ГО «Асоціація енергетичних аудиторів в житлово-комунальному господарстві» та у грудні 2021 року від ГО «Центр реформ та місцевого розвитку». Як повідомила ФОП Ладогубець Л.В. листом від 13.09.2024 зазначені перерахунки від ГО «Асоціація енергетичних аудиторів в житлово-комунальному господарстві» отримані внаслідок надання послуг з консультування з фінансового менеджменту, відповідно до договорів №040-5, №042-5, укладених 01.04.2021;
- з наведеного вбачається висновок, що позивачі на момент підготовки та участі у торгах були знайомі між собою, пов`язані трудовими/договірними відносинами з одними суб`єктами господарювання;

6.2.1. Також відповідачі у період, що охоплює підготовку та участь у торгах, здійснювали дії (ФОП Гінкул А.Г. пов`язані із створенням чернетки пропозиції, створення пропозиції та переглядом інформації по закупівлям, а ФОП Ладогубець Л.В. численні входи до електронного кабінету системи дистанційного обслуговування інтернет «клієнт-банк») з використанням однакових ІР-адрес, які офіційно не були надані їм інтернет-провайдером, а використовувались ГО «Асоціація енергетичних аудиторів в житлово-комунальному господарстві» (відповідно до договору оренди офісного простору та надання офісних послуг), з якою, в свою чергу, ФОП Гінкул Л.В. та ФОП Ладогубець були пов`язані трудовими відносинами. Однак, як вбачається з листа ТОВ «Е-Тендер» за вих. №12 від 11.01.2022 та листа ДП «Прозорро» ІР-адреси були різними.

6.2.2. Щодо спільних властивостей файлів та особливості тендерних пропозицій відповідачів антимонопольної справи, то суд апеляційної інстанції зазначив, що, як вбачається з матеріалів справи, Відділенням АМК встановлено, що під час дослідження погодження електронних файлів, завантажених ФОП Гінкул А.Г. та ФОП Ладогубець Л.В. до електронної системи закупівель, файли містили спільні характеристики, а саме: створені в одному й тому самому додатку Foxit PhantomPDF Printer 9.2.0.1151, в одній і тій самій версії PDF:1.7 (Acrobat 8x) [за винятком файлів, які містять інформацію про виконані договори, які створені в одному й тому самому додатку Adobe Acrobat Pro DC 19.10.20069, в одній і тій самій версії PDF:1.6 (Acrobat 7x)]. Відділенням АМК встановлено, що ФОП Ладогубець Л.В. для підготовки та збору документів (тендерних пропозицій, довідок та інших документів) для участі у торгах третіх осіб не залучала, створення переважної більшості файлів в одному і тому ж самому додатку та в одній і тій самій версії, а також використання в деяких файлах однакових назв (включаючи особливість щодо використання в назвах деяких файлів нижнього підкреслювання замість пробілу) в сукупності не може бути випадковим збігом обставин та свідчить про те, що між відповідачами антимонопольної справи відбувся обмін інформацією, документи на участь у торгах готувались спільно або одними особами, а дії відповідачів антимонопольної справи у торгах були узгоджені.

6.2.3. Суд апеляційної інстанції вказав, що окрім того, відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій ФОП Гінкул А.Г. та ФОП Ладогубець Л. подали документи для участі у процедурі закупівлі в один день, останній день подання тендерних позиції: ФОП Гінкул А.Г. 30.072021-12:51; ФОП Ладогубець Л.В. 30.07.2021-10:00, при цьому, що кінцевий строк подання тендерних пропозицій визначений замовником 30.07.2021 13:34.

6.2.4. Суд апеляційної інстанції зазначив, що система електронних закупівель «ProZorro» дозволяє кожному учаснику процедури закупівлі подавати свою тендерну пропозицію не лише шляхом завантаження всіх документів в один день, а й шляхом завантаження кожного окремого документа тендерної пропозиції по мірі його готовності. Однак, як зазначалося вище, відповідачі антимонопольної справи завантажили свої пропозиції для участі у процедурі закупівлі в один день 30.07.2021.

6.2.5. Щодо небажання ФОП Ладогубець Л.В. здобути перемогу у торгах, то суд апеляційної інстанції погодився з твердження відповідача, що під час аукціону у торгах, коли стала відома цінова пропозиція, вона здійснила зниження своєї початкової цінової пропозиції до рівня 99 900,00 грн, що відповідно не давало їй можливості здобути перемогу у торгах, що в принципі свідчить про небажання здобути таку перемогу.

6.2.6. Суд апеляційної інстанції виснував, що «по суті вимоги апеляційної скарги є декларативними та такими що не спростовують відповідних висновків оспорюваного рішення, що ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах є такими, що не враховують сукупності наведених у спірному рішенні доказів, ні дійсного правового змісту антиконкурентних дій, які стосується спотворення результатів торгів (де правове значення має сама по собі фактична відсутність змагальності внаслідок узгодження учасниками торгів поведінки), ані меж виключної компетенції органів Антимонопольного комітету України (зокрема, щодо правової кваліфікації наявної події)».

6.2.7. Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що апелянтом здійснюється фрагментація доказів у справі з метою їх представлення відірвано один від одного, натомість, сукупність виявлених особливостей у двох суб`єктів господарювання свідчить про узгодження поведінки учасників.

6.2.8. На думку суду апеляційної інстанції, позивачами не спростовано обставин, які покладені в основу оскажуваного Рішення АМК та не доведено належними та допустимими доказами порушення або неправильного застосування норм матеріального права, що могло би бути підставою для скасування такого рішення на підставі частини першої статті 59 Закону.

6.2.9. За наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення колегія суддів апеляційної інстанції констатувала, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення суду першої інстанції.

6.2.10. Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Верховний Суд ухвалою від 14.01.2026, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі №914/2715/24 за касаційною скаргою ФОП Ладогубець Л.В. на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Верховний Суд ухвалою від 14.01.2026, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі №914/2715/24 за касаційною скаргою ФОП Гінкула А.Г. на підставі пунктів 1,4 частини другої статті 287 ГПК України та постановив розглядати спільно касаційну скаргу позивача-1 з касаційною скаргою позивача-2.

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.4. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.5. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.6. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. 

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.8. Предметом судового розгляду у цій справі є:

- визнання недійсним і скасування рішення відповідача (позов ФОП Гінкул А.Г.);
- скасування рішення відповідача (позов ФОП Ладогубець Л.В.).

8.8.1. Позовні вимоги ФОП Гінкула А.Г. обґрунтовані тим, що рішення Відділення АМК є незаконним та необґрунтованим. Позивач-1 зазначає про обставини, які свідчать про неповноту та необ`єктивність антимонопольної справи, а фактично про упередженість відповідача щодо результатів її розгляду. Самі по собі порушення процедури розгляду антимонопольної справи є самостійною підставою для скасування рішення, як незаконного.

8.8.2. Позовні вимоги ФОП Ладогубець Л.В. мотивовані тим, що рішення Відділення АМК є незаконним та необґрунтованим, висновки відповідача про начебто вчинення позивачем-2 порушень антиконкурентного законодавства є безпідставними, неправомірними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

8.9. Скаржник-1 (дивись пункт 4.1 цієї постанови) та скаржник-2 (дивись пункт 4.2 цієї постанови) у контексті підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказують низку постанов Верховного Суду.

8.10. Предметом розгляду справи №910/14949/18 було визнання частково недійсним рішення АМК у частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону.

8.10.1. Позовна заява мотивована тим, що рішення АМК ґрунтується на недоведених та неповно встановлених обставинах, а в його основу покладені висновки про схожість в зовнішньому оформленні, структурі, змісті тендерних пропозицій, які не є свідченням наявності погодженої поведінки учасників торгів, а тому вказане рішення, на думку позивача, є протиправним та підлягає визнанню недійсним. Також позивач наполягав на тому, що, оскільки АТ «Укргазвидобування» у відповідності до приписів чинного законодавства має право на власний розсуд укладати договори на придбання обладнання з будь-яким контрагентом без попереднього проведення конкурсу, АМК не мав підстав для прийняття оспорюваного рішення з огляду на те, що АТ «Укргазвидобування» не є замовником у розумінні Закону України «Про здійснення державних закупівель» та Закону України «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності».

8.11. Предметом розгляду справи №917/1357/17 було скасування рішення територіального відділення АМК, яким визнано, що позивач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону.

8.11.1. Позовна заява мотивована тим, що рішення відділення АМК ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, вказаним рішенням не доведена антиконкурентна узгоджена поведінка позивача, не зазначені докази, які підтверджують негативний вплив на стан конкуренції на цьому ринку у вигляді настання певних негативних наслідків для інших суб`єктів господарювання.

8.12. Предметом розгляду справи №910/737/21 було визнання недійсними та скасування пунктів 1, 3 рішення АМК стосовно визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону.

8.12.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення АМК є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, оскільки відповідачем неповно з`ясовано обставини справи. Крім того, позивач вказував на порушення відповідачем процесуальних норм під час винесення оскаржуваного рішення.

8.13. Предметом розгляду справи №904/4598/20 було визнання недійсними та скасування пунктів 5, 6, 7, 8, 9, 10 рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК, яким, зокрема, позивача визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання природного газу побутовим споживачам та визнано його дії порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом другим статті 50 та частиною першою статті 13 Закону.

8.13.1. Позов обґрунтовувало неправильним застосуванням відповідачем норм Закону, відсутністю в діях позивача порушень законодавства, наведених в оспорюваному рішенні, відповідністю дій позивача вимогам законодавства у газовій сфері.

8.14. Предметом розгляду справи №910/15183/20 було визнання протиправним та скасування рішення АМК у частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону.

8.14.1. Позовна заява мотивована з посиланням на те, що Рішення АМК прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, за відсутності ознак антиконкурентних узгоджених дій під час проведення чотирьох закупівель та базується виключно на припущеннях, у той час як доказів узгоджених антиконкурентних дій в діях позивача та третьої особи Комітетом не доведено.

8.15. Предметом розгляду справи №910/13451/20 було визнання частково недійсним рішення в частині, що стосується позивача, та яким визнано, що позивач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, а також заборона поширення інформації.

8.15.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- оскаржуване рішення АМК прийняте за неповного з`ясування обставин справи, не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими та за неправильного застосування норм матеріального права, тому, на думку позивача, воно має бути визнане недійсним у судовому порядку;
- інформація, яка використана при розгляді антимонопольної справи та складання оскаржуваного рішення, в частині, що стосується позивача, становить таємницю досудового розслідування (матеріали кримінального провадження);
- на думку позивача, органи АМК не уповноважені отримувати інформацію від правоохоронних органів, зокрема, Національного антикорупційного бюро України та Служби безпеки України.

8.16. З огляду на викладене вище, ця справа та справи №910/14949/18, №917/1357/17, №910/737/21, №910/15183/20, №910/13451/20 (дивись пункти 8.8 - 8.8.2, 8.10 - 8.12.1, 8.14 - 8.15.1 цієї постанови) є схожими в частині, що стосується предмета позову (визнання недійсним/скасування рішення АМК у частині, що стосується позивача), за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, що вказує на схожість спірних правовідносин в означених справах.

8.17. Що ж до справи №904/4598/20 (дивись пункти 8.13 - 8.13.1 цієї постанови), то вона є відмінною від цієї справи, з огляду на різне нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме у цій справі за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, у справі №904/4598/20 за пунктом другим статті 50 та частиною першою статті 13 Закону.

8.18. Верховний Суд наголошує, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

8.18.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.18.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.19. Слід зазначити, що касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ФОП Гінкула А.Г. також відкрито на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України.

8.20. Верховний Суд, з огляду на доводи та покликання, як скаржника-1, так і скаржника-2, дійшов висновку розглядати підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України, у їх взаємній і логічній послідовності.

8.21. Так, скаржник-1 в уточненій касаційній скарзі з покликанням на висновки Верховного Суду зазначає, зокрема, таке:

«У своєму висновку у справі №910/14949/18 Верховний Суд прийшов до висновку, що саме на АМКУ покладено обов`язок навести відповідні докази у своєму рішенні, на підставі яких орган дійшов висновку про обставини справи»;

«У випадку, якщо АМК України під час судового розгляду справи надасть суду додаткові докази, вони не мають бути прийняті судом на основі позиції Верховного Суду.
А от суб`єкт господарювання має право подавати нові докази. Верховний Суд у справі №910/701/17 дослідив положення спеціального законодавства щодо діяльності АМКУ та прийшов до висновку, що рішення АМК України має містити усі докази, якими обґрунтовуються його висновки.
Водночас законодавство стосовно прав осіб, які беруть (брали) участь у справі (зокрема, щодо наведення доказів) не обмежує цих осіб у наданні до суду доказів, які раніше не були подані ними в процесі розгляду АМКУ справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції»;

«Крім того, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг, апеляційним судом не взято до уваги правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №917/1357/17, згідно з яким, певна схожість в оформленні учасниками торгів їхніх конкурсних пропозицій, за відсутності беззаперечних доказів неправомірного або узгодженого формування цими учасниками спільно конкурсних пропозицій або цін на товар, спрямованого на усунення, недопущення чи обмеження конкуренції на торгах, за відсутності доказів антиконкурентної узгодженої поведінки учасників торгів у ході проведення цих останніх НЕ свідчить про наявність попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій) та про спрямованість цих дій на усунення або недопущення конкуренції, спотворення результатів торгів.
У цій же постанові Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанції про те, що подання учасниками пропозицій конкурсних торгів в останній день строку може бути наслідком збігу, встановленого обмеження в часовому періоді для надання пропозицій, а також бути пов`язаним з особливостями режиму роботи зазначених юридичних осіб. Наявність одного місця розташування баз/офісів та не є підтвердженням узгодженості дій. Перебування суб`єктів господарювання у фінансових та господарських відносинах не суперечить приписам чинного законодавства України та не є свідченням узгодженості дій між ними»;

«Також при розгляді справи апеляційним судом не взято до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах:
від 01.11.2022 у справі №910/737/21, згідно з яким, надання поворотної фінансової допомоги задовго до оголошення торгів та перерахування коштів за договором до проведення торгів не свідчить про узгодженість дій суб`єктів господарювання;
- від 01.11.2022 у справі №910/737/21, згідно з яким наявність одного та єдиного господарського договору між суб`єктами господарювання не доводить сталості господарських відносин між такими особами;
- від 15.07.2021 у справі №904/4598/20, згідно з яким кожне твердження/висновок/встановлення обставин у рішенні органу Комітету має бути підтверджено відповідними доказами. Доводи органів Комітету, викладені в рішенні, мають відображати причинно-наслідковий зв`язок встановлених обставин та висновків, яких дійшов орган Комітету, зокрема, з посиланням на конкретні норми законодавства/договору. Кожний висновок органу Комітету щодо порушення законодавства має відображати конкретну норму права, яка, на переконання органу Комітету, порушена особою, щодо якої здійснено такий висновок;
- від 03.02.2022 у справі № 910/15183/20 і від 29.11.2022 у справі №910/13451/20, згідно з якими при доведенні порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, неможливим є оперування узагальненими поняттями «у період проведення торгів», «під час участі у процедурі закупівлі», без конкретизації яких саме правопорушення [яких саме торгів (процедури закупівлі)] стосуються встановлені обставини.
Крім того, судами першої та апеляційної інстанції не взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 03.02.2022 у справі №910/15183/20.
Згідно з вказаним висновком рішення органів АМКУ у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу не може ґрунтуватися на висновках, що мають переважно ймовірнісний характер, і на зроблених припущеннях, а мають бути засновані тільки на беззаперечно встановлених фактах».

8.22. Слід зазначити, що означена вище позиція скаржника-1 є тотожною позиції скаржника-2, яка наведена в уточненій касаційній скарзі ФОП Лагодубець Л.В.

8.23. Узагальнені доводи скаржників зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки їх аргументам і оскаржувані судові рішення свідчать про однобічність та неповноту з`ясування обставин справи.

8.24. Верховний Суд неодноразово та послідовно у такій категорії справ, як визнання недійсним/скасування рішень АМК, якими визнано дії учасників торгів антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів, зазначав таке.

8.24.1. Специфіка означених спорів полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону, зокрема, є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;
- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;
- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

8.24.2. Водночас, відповідне з`ясування наявності/відсутності підстав для визнання недійсним чи скасування рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону, дослідження та оцінка доказів, ухвалення судового рішення здійснюється господарськими судами у відповідності до приписів процесуального права.

8.24.3. Господарським судам першої та апеляційної інстанцій під час вирішення справ щодо визнання недійсними/скасування рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів і накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.

8.25. Верховний Суд наголошує, що кожна зі справ, предметом розгляду якої є оскарження рішення органів АМК, відповідно до яких встановлено вчинення правопорушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів/торгів/конкурсів/тендерів, має індивідуальний характер у контексті кількісно-якісної складової встановлених АМК обставин, які свідчать про узгодження поведінки учасниками аукціонів/торгів/конкурсів/тендерів, водночас, незважаючи на кількісно-якісну складову таких обставин, спільним для означеної категорії справ є оцінка доказів, вказаних АМК у рішенні, здійснена судами як окремо, так і сукупно, ураховуючи їх вірогідність, а саме таким чином, що поведінка учасників торгів могла б вважатися більш вірогідною для підтвердження їх узгоджених дій лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які, на думку учасників торгів (відповідачів антимонопольної справи), скасовують таке узгодження.

8.25.1. Верховний Суд виходить з того, що в такій категорії справ позивачі (учасники торгів) мають, виходячи з підстав передбачених статтею 59 Закону, спростувати докази та факти, викладені у рішенні АМК, а не наявність самих висновків АМК. 

8.25.2. Водночас, АМК у своїх висновках стосовно узгодженості дій за загальним правилом виходить не з одного факту чи доказу, що підтверджує узгодженість дій, а з сукупності фактів і обставин, які мають ґрунтуватися на належних й допустимих доказах, а не на припущеннях, які засновані на обставинах, які визнаються відповідачами антимонопольної справи й самі по собі не свідчать про їх домовленість. При цьому АМК у рішенні має встановити/довести не те що учасники торгів знайомі між собою, тощо, а те що цей факт, зокрема, надавав їм можливість обмінюватися інформацією та координувати свою діяльність.

8.26. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій (дивись розділ 6 цієї постанови) не в повній мірі з`ясували наявність/відсутність підстав для визнання недійсним і скасування Рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону та не надали вмотивованої оцінки аргументам, які наведені позивачами, щодо наявності підстав для задоволення позову.

8.27. Зміст оскаржуваних судових рішень не свідчить про те, що суди попередніх інстанцій урахували та надали вмотивовану оцінку доводам, покликанням та аргументам позивачів про те, що наведені відповідачем у Рішенні АМК факти, які, на його думку, у своїй сукупності свідчать про те, що під час підготовки для участі в торгах учасники діяли узгоджено [пов`язаність ФОП Ладогубець Л.В. договірними відносинами з суб`єктами господарювання, в яких Гінкул А.Г. займав керівні посади та отримання ФОП Ладогубець Л.В. коштів від цих суб`єктів господарювання; використання ФОП Гінкул А.Г. та ФОП Ладогубець Л.В. однакових ІР адрес (ФОП ФОП Гінкул А.Г. для дій, пов`язаних зі створенням чернетки пропозиції, створення пропозиції та переглядом інформації по закупівлям, а ФОП Ладогубець Л.В. для численних входів до електронного кабінету системи дистанційного обслуговування Інтернет «Клієнт-Банк»); спільні властивості файлів та особливості назв документів тендерних пропозицій відповідачів антимонопольної справи; синхронність дій відповідачів у часі; небажання ФОП Ладогубець Л.В. здобути перемогу у торгах] засновані на припущеннях і не підтверджені доказами.

8.28. Верховний Суд виходить з того, що АМК має довести вчинення порушення та недотримання вимог законодавства про захист економічної конкуренції, що підтверджують узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції.

8.29. Слід зазначити, що рішення суду першої інстанції фактично не містить міркувань, які стали передумовою для висновку про відмову у задоволенні позову. Так, суд першої інстанції вказує загальні висновки та погоджується з Відділенням АМК, не вказуючи власних міркувань.

8.30. Крім того, Суд критично оцінює висновок суду апеляційної інстанції такого змісту: «Щодо небажання ФОП Ладогубець Л.В. здобути перемогу у торгах, то суд погоджується з твердження відповідача, що під час аукціону у торгах , коли стала відома цінова пропозиція, ФОП Гінкул А.Г. здійснила зниження своєї початкової цінової пропозиції до рівня 99 900,00 грн., що відповідно не давало їй можливості здобути перемогу у торгах, що в принципі свідчить про небажання здобути таку перемогу».

8.31. Втім, як до повноважень АМК, так і до повноважень судів господарської юрисдикції не входить встановлення такої обставини як наявність чи відсутність у фізичної особи - підприємця «небажання», що у психологічному розмінні є емоційним станом або проявом волі (а точніше її відсутності) здобути перемогу у торгах.

8.32. Також, суди попередніх інстанцій не навели вмотивованої оцінки аргументам ФОП Ладогубець Л.В. стосовно того, що її початкова пропозиція була 119 000,00 грн, а остаточне й допустиме пониження 99 900,00 грн.

8.33. Крім того, постанова суду апеляційної інстанції містить суперечливі висновки стосовно того, в яких саме відносинах перебували позивачі з іншими суб`єктами господарювання, а саме:

- суд апеляційної інстанції виснував, що з наведеного вбачається висновок, що позивачі на момент підготовки та участі у торгах були знайомі між собою, пов`язані трудовими/договірними відносинами з одними суб`єктами господарювання (дивись пункт 6.2.3 цієї постанови);
- відповідачі у період, що охоплює підготовку та участь у торгах, здійснювали дії (ФОП Гінкул А.Г. пов`язані із створенням чернетки пропозиції, створення пропозиції та переглядом інформації по закупівлям, а ФОП Ладогубець Л.В. численні входи до електронного кабінету системи дистанційного обслуговування інтернет «клієнт-банк») з використанням однакових ІР-адрес, які офіційно не були надані їм інтернет-провайдером, а використовувались ГО «Асоціація енергетичних аудиторів в житлово-комунальному господарстві» (відповідно до договору оренди офісного простору та надання офісних послуг), з якою, в свою чергу, ФОП Гінкул Л.В. та ФОП Ладогубець були пов`язані трудовими відносинами (дивись пункт 6.2.4 цієї постанови).

8.34. Також, поза увагою судів попередніх інстанцій залишено покликання скаржників на те, що:

- позивач-1 не укладав договорів з позивачем-2 і не мав відношення до перерахування коштів ФОП Ладогубець Л.В.;
- позивачі користувалися послугами одного кворкінг простору, що пояснює однакові ІР-адреси, та не свідчить про те, що вони користувалися приміщеннями, які використовувались ГО «Асоціація енергетичних аудиторів в житлово-комунальному господарстві» відповідно до договору оренди офісного простору та надання офісних послуг.

8.35. Слід зазначити, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не містять у контексті приписів статті 59 Закону дослідження та оцінки наявності/відсутності у Рішенні АМК (1) неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, (2) недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, (3) невідповідність висновків, викладених у Рішенні АМК, обставинам справи, зокрема, крізь призму доведеності/недоведеності обставин, які, на думку Відділення АМК, підтверджують те, що скаржники діяли узгоджено, та сукупна оцінка доказів здійснена судами, вказаних відповідачем у Рішенні АМК, повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які, на думку Відділення АМК, підтверджують таке узгодження.

8.36. Верховний суд виходить з того, що відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.37. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.38. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).

8.39. Відповідно до підпункту «а» пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням:
а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин;
б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;
в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;
ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

8.40. Верховний Суд наголошує, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також навести ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

8.41. З огляду на викладене вище, суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права (зокрема, статей 7, 236, 237, 282, 269 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, за наведеними у справі доводами та запереченнями, ураховуючи предмет і підстави позову та характер спірних правовідносин, за наявними у справі доказами.

8.42. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.43. Беручи до уваги, що, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, порушили норми процесуального права, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні цього спору та для застосування норм матеріального права, на які покликаються сторони, ураховуючи доводи касаційних скарг, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.44. Верховний Суд вважає не прийнятними доводи, викладені у відзиві АМК на касаційні скарги, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.45. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.46. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
9.1. Доводи скаржників про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє часткове підтвердження з огляду на мотиви та міркування, які викладені у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.3. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

9.4. Ураховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм права, які не усунуті судом апеляційної інстанції, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційні скарги позивача-1 та позивача-2 задовольнити частково, оскаржувані судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати
10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційних скарг, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Фізичної особи - підприємця Гінкула Андрія Георгійовича та Фізичної особи - підприємця Ладогубець Лесі Василівни задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.06.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у справі №914/2715/24 скасувати.

3. Справу №914/2715/24 передати на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов