УХВАЛА 

23 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 465/1701/21
провадження № 61-1 сво 25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Синельникова Є. В., 
Фаловської І. М., Червинської М. Є., 

учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 , 
представник заявника - адвокат Бобанич Ігор Богданович,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович,

розглянув справу за скаргою ОСОБА_1 на дії 
та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бобанича І. Б., на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року у складі Кузя В. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог скарги
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргоюна дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області (далі - приватний виконавець) Білецького І. М.
Скарга мотивована тим, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа № 465/1701/21 за його позовом до ОСОБА_2 
про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року у цій справі вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу, 
тобто ОСОБА_3 , нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення НОМЕР_1, 
площею 32,5 кв. м, яке знаходиться у АДРЕСА_1 . Вказане судове рішення виконано 16 березня 2021 року постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби 
у м. Львові у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 шляхом внесення відомостей про обтяження до реєстру.
Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року у справі № 465/1701/21 його позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 10 000,00 доларів США, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року вирішено питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу.
На виконання судових рішень видано виконавчий лист, який було пред`явлено 
до примусового виконання до приватного виконавця Пиць А. А., проте останній 
не виконав судове рішення, а тому він пред`явив виконавчий лист про стягнення 
з ОСОБА_2 на свою користь заборгованості у розмірі 10 000,00 доларів США 
та судових витрат для примусового виконання приватному виконавцю 
Білецькому І. М.
Указував, що з моменту відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом (виконавче провадження № НОМЕР_2), тобто з 03 листопада 2022 року, приватний виконавець формально виконував свої посадові обов`язки, тривалий час не вчиняв жодних активних дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, обмежившись винесенням постанови про стягнення з боржника витрат 
на проведення виконавчих дій, постанови про стягнення з боржника основної винагороди та постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, які були винесені в день відкриття виконавчого провадження.
14 березня 2023 року приватному виконавцю Білецькому І. М. було подано клопотання, в якому його представник просив повідомити щодо проведення звернення стягнення на належне боржнику нежитлове приміщення НОМЕР_4, загальною площею 7,1 кв. м, яке знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_2 , шляхом його продажу на електронних торгах, а також щодо отримання відомостей про належні боржнику транспортні засоби 
та звернення на них стягнення. 
27 березня 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника і накладено арешт на вищевказане нежитлове приміщення НОМЕР_4, загальною площею 7,1 кв. м. 
Уважав, що приватним виконавцем не забезпечено вчинення всіх можливих дій 
для належного та своєчасного виконання рішення суду в порядку та спосіб, 
що передбачені законом, зокрема: не звернено стягнення на належне боржнику нежитлове приміщення шляхом його продажу на електронних торгах; не вжито дій щодо розшуку належного боржнику рухомого майна (транспортних засобів); 
не повідомлено про підстави невжиття (перешкоди для вжиття) заходів щодо звернення стягнення на належне боржнику нерухоме та рухоме майно. 
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М. при здійсненні виконавчого провадження № НОМЕР_2, що полягало у: нездійсненні в період із 04 листопада 
2022 року по 26 березня 2023 року всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду своєчасно, у спосіб та в порядку, які встановлені законом; невжитті вичерпних дій, спрямованих на звернення стягнення на нерухоме майно 
боржника - нежитлове приміщення НОМЕР_4, загальною площею 7,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом його продажу через систему прилюдних (електронних) торгів «СЕТАМ»; невжитті вичерпних дій щодо розшуку належного боржнику рухомого майна (транспортних засобів); ненаданні відповіді за результатами розгляду клопотання від 14 березня 2023 року; Крім того, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати приватного виконавця 
Білецького І. М. усунути порушення (поновити порушене право), допущені 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду уточненнядо поданої ним скарги.
Зазначав, що у травні 2023 року він ознайомився з матеріалами зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_6 та дізнався про те, що до зведеного виконавчого провадження на момент винесення 03 листопада 2022 року приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження за виданим йому виконавчим листом та постанови про приєднання цього виконавчого провадження входило два виконавчих провадження, а саме: 
- виконавче провадження № НОМЕР_5 (постанова про відкриття від 02 серпня 
2022 року, виконавчий лист № 465/6351/21, виданий 28 липня 2022 року, стягувач - ОСОБА_4 , сума стягнення - 33 468,20 Євро, 38 019,97 грн (еквівалент - 
1 217 355,66 грн)); 
- виконавче провадження № НОМЕР_7 (постанова про відкриття від 21 вересня 2022 року, виконавчий лист № 465/9336/21, виданий 19 серпня 2022 року, 
стягувач - ОСОБА_5 , сума стягнення - 484 835,91 грн).
У ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем Білецьким І. М. здійснено наступні дії:
- 15 вересня 2022 року на електронних торгах було реалізовано один об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 49 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , 
що належало ОСОБА_2 на праві власності (реєстраційний номер лоту: 515818), за 1 600 000,00 грн;
- 21 вересня 2022 року винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_5 за виконавчим листом № 465/6351/21, стягувачем 
за яким є ОСОБА_4 , у зв`язку із зупиненням ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року дії рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року;
- 26 вересня 2022 року на електронних торгах було реалізовано другий об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 32,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 
(реєстраційний номер лоту: 516703), що належало ОСОБА_2 на праві власності і на яке, з метою забезпечення його позову, було накладено арешт ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року (тобто у нього був вищий пріоритет при реалізації цього майна, у порівнянні з іншими стягувачами);
- 27 вересня 2022 року складено акт про проведені електронні торги у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_6 про те, що на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в сумі 1 520 000,00 грн від ОСОБА_6 
за придбання майна на електронних торгах (протокол № 576386 від 15 вересня 
2022 року, реєстраційний номер лоту: № 515818, виконавче провадження 
№ НОМЕР_5, переможець: ОСОБА_6 ).
Крім того, у матеріалах зведеного виконавчого провадження міститься заява 
від 27 вересня 2022 року представника іншого стягувача - ОСОБА_5 , 
про перерахування стягнутих грошових коштів. Разом із цим, у матеріалах виконавчого провадження відсутня постанова приватного виконавця 
про завершення виконавчого провадження, де стягувачем був ОСОБА_5 
05 жовтня 2022 року складено акт про проведені електронні торги у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_6. На депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в сумі 698 810,00 грн від ОСОБА_7 
за придбання нерухомого майна на електронних торгах (нежитлове приміщення, загальною площею 32,5 кв. м, розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 ; протокол № 576876 від 26 вересня 2022 року, реєстраційний номер лоту: 516703, виконавче провадження № НОМЕР_5, переможець: ОСОБА_7 ).
У вищевказаному акті вказано, що електронні торги проведені при примусовому виконанні виконавчого листа № 465/6351/21, який видано 28 липня 2022 року Франківським районним судом м. Львова (стягувач ОСОБА_4 ).
Тобто приватним виконавцем у ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження було одержано 2 335 590,00 грн, з яких 698 810,00 грн від реалізації нежитлового приміщення НОМЕР_1, яким було забезпечено виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року і саме він 
є стягувачем у виконавчому провадженні, яке відкрито на виконання вказаного рішення суду.
Уважав, що у вказаний період примусовому виконанню підлягало лише одне діюче виконавче провадження № НОМЕР_7 за виконавчим листом № 465/9336/21, виданим 19 серпня 2022 року Франківським районним судом м. Львова, стягувачем за яким є ОСОБА_5 , сума стягнення - 484 835,91 грн. Тому були наявні підстави для закінчення виконавчого провадження по стягувачу ОСОБА_5 та виведення його із зведеного виконавчого провадження.
Вважав, що вказаних коштів, у зв`язку із зупиненням виконавчого провадження 
по стягувачу ОСОБА_4 , станом на 03 листопада 2022 року було достатньо 
для виконання ухваленого на його користь рішення суду. 
04 листопада 2022 року приватним виконавцем перераховано лише частину суми стягнення, а саме: 297 346,18 грн на виконання основного рішення суду 
та 8 071,82 грн на виконання додаткового рішення суду. Приватний виконавець повідомив його про недостатність коштів для повного виконання ухвалених на його користь судових рішень.
Проте, у матеріалах виконавчого провадження відсутній розрахунок, який приватний виконавець повинен був скласти згідно з вимогами пункту 15 розділу 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), 
у тому числі: загальної суми стягнення; суми, що залишилася після відрахування витрат виконавчого провадження; перелік стягувачів із визначенням їх черги 
та суми коштів, яка перераховується кожному стягувачу.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М. при здійсненні примусового виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 
2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, що полягало у: нездійсненні 
в період із 04 листопада 2022 року по 26 березня 2023 року всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду своєчасно, у спосіб та в порядку, 
які встановлені законом; неперерахуванні на його користь, як стягувача, всієї суми стягнення за виконавчим документом у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, зокрема, за рахунок коштів, одержаних від реалізації забезпеченого нерухомого майна - нежитлового приміщення НОМЕР_1, площею 32,5 кв. м, що було реалізоване 
у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_6; Крім того, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати приватного виконавця Білецького І. М. усунути порушення (поновити його порушене право), допущені у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
У липні 2023 року ОСОБА_1 подав письмові поясненнядо скарги, в яких вказав про наявність у нього пріоритету перед іншими двома стягувачами у зведеному виконавчому провадженні на отримання коштів у рахунок погашення боргу, 
які надійшли приватному виконавцю від реалізації належного боржнику нежитлового приміщення НОМЕР_1, площею 32,5 кв. м, яке розташовано за адресою: 
АДРЕСА_3 , оскільки накладенням арешту на це приміщення було забезпечено виконання рішення Франківського районного суду м. Львова 
від 26 жовтня 2021 року у справі № 465/1701/21 за його позовом до боржника.
20 червня 2023 року на адресу приватного виконавця Білецького І. М. було подано клопотання з вимогою за рахунок коштів, одержаних від реалізації заставленого (забезпеченого) нерухомого майна, що було реалізоване у зведеному виконавчому провадженні, перерахувати на його користь всю суму стягнення за виконавчим листом у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Проте, приватний виконавець 
не відреагував на вказане клопотання, грошові кошти він не отримав.
Позиція приватного виконавця Білецького І. М. про черговість задоволення вимог стягувачів залежно від черговості надходження до нього заяв стягувачів 
про примусове виконання виконавчих листів є помилковою. З урахуванням виплачених йому 04 листопада 2022 року приватним виконавцем грошових коштів, залишок по основній сумі боргу становив 1 868,81 доларів США, а по судових витратах - 1 928,18 грн, тобто судові рішення в цій частині й досі не виконано, 
хоча грошові кошти для повного виконання наявні.
ОСОБА_1 , з урахуванням указаного вище, просив суд просив визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М. при здійсненні примусового виконання рішення Франківського районного суду м. Львова 
від 26 жовтня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, що полягало у: недотриманні черговості задоволення вимог стягувачів всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження»; ненаданні відповіді за результатом розгляду клопотання від 20 червня 2023 року, поданого у виконавчому провадженні 
№ НОМЕР_2; Крім того, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати приватного виконавця усунути порушення (поновити його порушене право), допущені 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_6.
Таким чином, з урахуванням вищевказаного, вимог скарги та всіх її уточнень,  ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М. при здійсненні примусового виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, що полягало у: 
- нездійсненні в період із 04 листопада 2022 року по 26 березня 2023 року всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду своєчасно, у спосіб 
та в порядку, які встановлені законом; 
- невжитті вичерпних дій, спрямованих на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: нежитлове приміщення НОМЕР_4, загальною площею 7,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом його продажу через систему прилюдних (електронних) торгів «СЕТАМ»; 
- невжитті вичерпних дій щодо розшуку належного боржнику рухомого майна (транспортних засобів); 
- ненаданні відповіді за результатами розгляду клопотання від 14 березня 
2023 року, яке подано у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; 
- неперерахуванні на його користь всієї суми стягнення за виконавчим документом у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, зокрема, за рахунок коштів, одержаних 
від реалізації забезпеченого нерухомого майна - нежитлового приміщення НОМЕР_1, площею 32,5 кв. м, що було реалізовано у зведеному виконавчому провадженні 
№ НОМЕР_6; 
- недотриманні черговості задоволення вимог стягувачів усупереч нормам 
Закону України «Про виконавче провадження»; 
- ненаданні відповіді за результатом розгляду клопотання від 20 червня 2023 року, яке подано у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; 
Крім того, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати приватного виконавця усунути порушення (поновити його порушене право), допущені у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_6.

Короткий зміст судових рішень 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця Білецького І. М. щодо розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації майна боржника ОСОБА_2 .
Зобов`язано приватного виконавця Білецького І. М. провести виконавчі дії відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 46 Закону України 
«Про виконавче провадження» з урахуванням забезпечення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення залишку сум з ОСОБА_2 у цивільній справі № 465/1701/21, 
а саме: 1 868,81 доларів США основного боргу та 1 928,18 грн витрат на правову допомогу.
В інших вимогах скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , виходив 
із того, що фактичного виконання у повному обсязі рішень суду у цивільній справі 
№ 4654/1701/21 не відбулося. 
Приватний виконавець Білецький І. М. під час розподілу грошових коштів 
від продажу майна боржника мав врахувати, що позовні вимоги про стягнення боргу у цивільній справі № 465/1701/21 були забезпечені ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року, якою накладено арешт на майно, реалізоване у ході виконавчого провадження (нежитлове приміщення НОМЕР_1). Судове рішення є обов`язковим до виконання (стаття 129-1 Конституції України). Тому стягувач ОСОБА_1 мав вищий пріоритет забезпеченого обтяження.
Суд першої інстанції застосував відповідні норми ЦК України, Закону України 
«Про виконавче провадження», судову практику Великої Палати Верховного Суду 
у справах щодо черговості задоволення вимог стягувачів у виконавчому провадженні.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 березня 2024 року апеляційну скаргу приватного виконавця Білецького І. М. задоволено.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що права ОСОБА_1 , 
як стягувача у виконавчому провадженні, не порушено. Приватний виконавець Білецький І. М. діяв законно, у порядку та в спосіб, визначений нормами 
Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 рокукасаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бобанича І. Б., задоволено частково.
Постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження 
№ 61-5096св24).
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги приватного виконавця та не врахував, що ухвала суду першої інстанції оскаржувалася приватним виконавцем у частині задоволених вимог скарги.

Постановою Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу приватного виконавця задоволено.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року у частині часткового задоволення вимог скарги ОСОБА_1 скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог скарги про: 
- визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця Білецького І. М. при здійсненні примусового виконання рішення Франківського районного суду 
м. Львова від 26 жовтня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, 
що полягає у неперерахуванні на користь стягувача ОСОБА_1 всієї суми стягнення за виконавчим документом у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, зокрема, за рахунок коштів, одержаних від реалізації забезпеченого нерухомого майна - нежитлового приміщення НОМЕР_1, розташованого по 
АДРЕСА_3 , площею 32,5 кв. м, що було реалізовано у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_6; 
- зобов`язання приватного виконавця Білецького І. М. усунути порушення (поновити порушене право заявника), допущені у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, 
яке приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_6.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року у частині відмови у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Білецького І. М. судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 , стягувач 
у виконавчому провадженні, скористався правом вільного вибору приватного виконавця і первинно звернувся до іншого приватного виконавця Пиць А. А., 
а не Білецького І. М. , із заявою про примусове виконання виконавчого листа, виконавче провадження за яким було відкрито 17 грудня 2021 року. 
Упродовж року рішення суду не було виконано і 03 листопада 2022 року виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою, а всі арешти за цим виконавчим провадженням приватним виконавцем Пиць А. А. скасовано (припинено) постановою від 03 листопада 2022 року. Вказане спростовує доводи 
ОСОБА_1 про несвоєчасність здійснення уже новим приватним виконавцем Білецьким І. М. усіх можливих заходів примусового виконання рішення суду 
у зведеному виконавчому провадженні, до якого ОСОБА_1 було приєднано 
03 листопада 2022 року, тобто вже після вчинення усіх можливих та необхідних виконавчих дій за виконавчими листами інших двох стягувачів, які швидше подали до приватного виконавця відповідні заяви.
Апеляційний суд уважав безпідставними посилання ОСОБА_1 на порушення приватним виконавцем Білецьким І. М. вимог пункту 1 частини першої статті 46 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості - у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна, оскільки нежитлове приміщення НОМЕР_1 не мало правого статусу заставленого майна, а стягувач ОСОБА_1 не був заставодержателем.
Якщо протягом дев`яноста днів із дня набрання рішенням суду про задоволення позову законної сили за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (стаття 158 ЦПК України). Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року набрало законної сили 03 грудня 2021 року і, первинно, стягувач ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Пиць А. А. із заявою 
про примусове виконання рішення суду. Проте, рішення суду не було виконано 
і постановою приватного виконавця Пиць А. А. від 03 листопада 2022 року виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою, а всі арешти за цим виконавчим провадженням було скасовано (припинено). Повторно заяву 
про звернення виконавчого листа до примусового виконання ОСОБА_1 подав до приватного виконавця Білецького І. М. 03 листопада 2022 року, тобто вже після того, як належне боржнику нерухоме майно було реалізовано на електронних торгах в рамках зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів, стягувачами за якими були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Із цих підстав апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_1 про першочергове перерахування на його користь всієї суми стягнення за виконавчим листом 
за рахунок коштів, одержаних від реалізації арештованого нерухомого майна.
Суд апеляційної інстанції застосував відповідні норми ЦПК України, Закону України 
«Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», положення Інструкції.
Розподіл судових витрат здійснено з урахуванням статті 141 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бобанича І. Б., на ухвалу суду першої інстанції та останню постанову суду апеляційної інстанції, в якій заявник просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року у частині задоволених вимог скарги ОСОБА_1 залишити без змін, а в частині відмови у задоволенні 
скарги - скасувати, та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким вимоги скарги ОСОБА_1 задовольнити.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Приватний виконавець Білецький І. М. судові рішення судів попередніх інстанцій 
у касаційному порядку не оскаржив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2025 року відкрито касаційне провадження 
у справі.
У червні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2025 року справу призначено до розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2026 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бобанича І. Б., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини 
у справі, не надали правову оцінку поданим сторонами доказам і зробили помилкові висновки у частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії 
та бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М. У спірних правовідносинах наявні правові підстави для задоволення вказаної скарги ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , не мотивував судове рішення щодо бездіяльності приватного виконавця у частині ухилення 
від проведення активних виконавчих дій, передбачених законом, а саме у період 
із 04 листопада 2022 року по 26 березня 2023 року, та нездійснення жодних заходів примусового виконання рішення суду.
Крім того, судом першої інстанції проігноровано арґументи, які викладені заявником у скарзі, не надано їм правової оцінки, не вказано мотивів їх відхилення, 
що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Апеляційний суд, у свою чергу, формально підійшов до повторного розгляду справи, так як не надав відповідей на всі арґументи апеляційної скарги. Апеляційний суд 
не застосував при повторному розгляді справи правові висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах. Вказане, на думку заявника касаційної скарги, свідчить, у тому числі, про відсутність усталеної судової практики, неефективність правової системи та необхідність передання даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Апеляційним судом не застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких виконавець зобов`язаний, зокрема, своєчасно 
і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
03 листопада 2022 року приватним виконавцем Білецьким І. М. на користь ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у розмірі 297 346,18 грн та 8 071,82 грн у рахунок часткового погашення боргу. Проте, у період з 04 листопада 2022 року 
по 26 березня 2023 року та після цієї дати приватним виконавцем не вчинено жодних заходів, спрямованих на своєчасне, повне і неупереджене виконання рішення суду у цій справі. 
Постановами приватного виконавця від 03 листопада 2023 року виконавчі листи, 
за якими стягувачем є ОСОБА_1 , повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», хоча належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. У цій частині посилається на відповідну судову практику Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яку викладено у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), відповідно до якої заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову 
про стягнення грошових коштів, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше.
Суд апеляційної інстанції вдався до довільного трактування фактичних обставин справи, стверджуючи, що арешт нерухомого майна, який накладено за ухвалою Франківського районного суду м. Львова в порядку забезпечення позову 
ОСОБА_1 , було скасовано приватним виконавцем Пицем А. А. 03 листопада 2022 року, коли виконавчий лист було повернуто стягувачу ОСОБА_1 за його заявою. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки приватний виконавець не мав таких повноважень.
Апеляційним судом неправильно застосована стаття 51 Закону України 
«Про виконавче провадження», якою регламентовано питання звернення стягнення на заставлене майно. Так, судом не враховано, що виконавець може звернути стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, 
які не є заставодержателями, за сукупності умов, визначених частиною першою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» (право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя). Відсутність хоча б однієї з таких умов унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника.
Суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину восьму статті 158 
ЦПК України, помилково вказавши, що заходи забезпечення позову на користь стягувача ОСОБА_1 припинені у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, що здійснював приватний виконавець Пиць А. А., оскільки 
03 листопада 2022 року виконавчий лист повернутий стягувачу за його заявою 
та всі арешти за цим виконавчим провадженням приватним виконавцем 
Пицем А. А. скасовано. 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року було накладено арешт на належне боржнику нерухоме майно (нежитлове приміщення 
НОМЕР_1) (справа № 465/1701/21). 16 березня 2021 року постановою державного виконавця виконано ухвалу про забезпечення позову шляхом внесення відомостей про обтяження до відповідного Реєстру. Виконавче провадження щодо виконання судового рішення у цій справі за заявою стягувача ОСОБА_1 відкрито 
17 грудня 2021 року, тобто у межах дев`яноста днів із дня набрання вказаним рішенням законної сили. Тому, на думку заявника касаційної скарги, заходи забезпечення позову продовжують діяти до повного виконання судового рішення, 
а не до закінчення виконавчого провадження, як помилково вважав апеляційний суд.
Крім того, новим власником нежитлового приміщення НОМЕР_1, після його придбання 
з електронних торгів, вживалися заходи щодо скасування арешту нерухомого майна. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2022 року, яка набрала законної сили, клопотання про скасування заходів забезпечення позову залишено без задоволення та встановлено, що заходи забезпечення позову продовжують існувати, потреба в забезпеченні позову на даний час не відпала, рішення суду не виконано, грошові кошти, зазначені у рішенні суду, не повернені.
Суд апеляційної інстанції, скасувавши ухвалу суду першої інстанції про часткове задоволення скарги, у порушення статті 382 ЦПК України не зазначив чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких заявник звернувся до суду. Фактично суд апеляційної інстанції позбавив заявника ефективного судового захисту при наявному порушенні прав, порушив право 
на мирне володіння майном, що гарантовано статтею 1 Першого Протоколу 
до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). 
Посилається на відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду 
та Верховного Суду у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних (приватних) виконавців, яку, на думку заявника касаційної скарги, 
не враховано судами попередніх інстанцій.

Крім того, представник ОСОБА_1 - адвокат Бобанич І. Б., подав до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду (січень 2026 року, жовтень 2025 року, липень 2025 року).
У поданих клопотаннях заявник, посилаючись на частину п`яту статті 403 
ЦПК України, указує на наявність правових підстав для передачі справи 
№ 465/1701/21 (провадження № 61-1св25 та провадження № 61-6196св25 (інша скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця)) на розгляд Великої Палати Верховного Суду, так як справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Уважає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки відсутні правові підстави для відступлення 
від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року 
у справі № 727/1818/19-ц (провадження № 61-13136св19). Правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові, на думку заявника, підлягає застосуванню. 

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Фактичні обставини справи
У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа № 465/1701/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року 
у вищевказаній справі було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 нежитлове приміщення НОМЕР_1, загальною 
площею 32,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1005258446101), у будинку АДРЕСА_3 .
Відповідно до постанови державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про закінчення виконавчого провадження 
від 17 березня 2021 року (виконавче провадження № НОМЕР_9) зазначену ухвалу суду було виконано в повному обсязі, а саме: 16 березня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на вказане вище нерухоме майно боржника (а. с. 42, 96, т. 1).
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року у справі № 465/1701/21 позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 
на його користь 10 000,00 доларів США та 2 775,60 грн судових витрат 
(а. с. 64-67, т. 1).
Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати 
на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн (а. с. 81-83, т. 1).
На виконання зазначених судових рішень Франківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи, які первинно були звернуті ОСОБА_1 
до примусового виконання шляхом подання відповідної заяви до приватного виконавця Пиць А. А., яким 17 грудня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (виконавче провадження № НОМЕР_10) із примусового виконання вищезгаданих виконавчих листів (а. с. 118, 191, т. 1; а. с. 57, т. 2).
20 грудня 2021 року у рамках виконавчого провадження НОМЕР_11 приватним виконавцем Пиць А. А. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, належне боржнику 
ОСОБА_2 (а. с. 58, т. 2).
03 листопада 2022 року приватним виконавцем Пиць А. А. винесено постанову 
про повернення вказаного вище виконавчого листа стягувачу ОСОБА_1 
за заявою останнього, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а .с. 59, т. 2).
03 листопада 2022 року стягувач ОСОБА_1 подав до приватного виконавця Білецького І. М. заяву про примусове виконання виконавчого листа, на підставі якої 03 листопада 2022 року цим приватним виконавцем було винесено постанову 
про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа № 465/1701/21, виданого Франківським районним 
судом м. Львова 13 грудня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 
на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики та судових витрат 
(а. с. 194, т. 1; а. с. 131, т. 2).
Цього самого дня, 03 листопада 2022 року, постановою приватного виконавця Білецького І. М. виконавче провадження № НОМЕР_2 було приєднане до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_6 (а. с.125, т. 2). 
До зведеного виконавчого провадження було приєднано виконавче провадження № НОМЕР_8 із примусового виконання виконавчого листа № 465/1701/21, виданого Франківським районним судом м. Львова 14 лютого 2022 року, про стягнення 
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн (а. с. 137, 143, т. 2).
До цього часу, тобто до приєднання 03 листопада 2022 року до зведеного виконавчого провадження названих вище виконавчих проваджень, стягувачем 
за якими є ОСОБА_1 , на примусовому виконанні у приватного виконавця Білецького І. М. перебували ще два виконавчих провадження, а саме:
1) виконавче провадження № НОМЕР_5 із примусового виконання виконавчого листа № 465/6351/21, виданого 28 липня 2022 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 
33 468,20 Євро боргу та витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді, 
у розмірі 38 019,97 грн, виконавче провадження за яким відкрите приватним виконавцем Білецьким І. М. 02 серпня 2022 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_4 від 02 серпня 2022 року (а. с. 210, т. 1; а. с. 163-170, т. 2).
2) виконавче провадження № НОМЕР_7 із примусового виконання виконавчого листа № 465/9336/21, виданого 19 серпня 2022 року Франківським районним судом м. Львова, про солідарне стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» (далі - ТОВ «КУА «Оптимум») 
та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 484 835,91 грн, виконавче провадження за яким відкрите приватним виконавцем Білецьким І. М. 
21 вересня 2022 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_5 від 21 вересня 2022 року (а. с. 211, т. 1; а. с. 109-115, т. 2).
У рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5, стягувачем за яким 
є ОСОБА_4 , 02 серпня 2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику 
ОСОБА_2 , в межах суми стягнення 33 468,20 Євро (а. с.145, т. 2).
Постановою приватного виконавця Білецького І. М. від 03 серпня 2022 року 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 накладено арешт на належні боржнику транспортні засоби (а. с. 139-140, т. 2).
Постановою приватного виконавця Білецького І. М. від 03 серпня 2022 року (виконавче провадження № НОМЕР_5) описано та накладено арешт на належне боржнику ОСОБА_2 нерухоме майно (а. с. 183-184, т. 2), а саме нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема: НОМЕР_4, загальною площею 7,1 кв. м; НОМЕР_1, загальною площею 32,5 кв. м; № 99 Б-5, загальною площею 7,2 кв. м.; НОМЕР_13, загальною площею 49 кв. м.
Постановою приватного виконавця Білецького І. М. від 03 серпня 2022 року (виконавче провадження № НОМЕР_5) призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення оцінки належного боржнику майна, зокрема, вищевказаних нежитлових приміщень НОМЕР_13, НОМЕР_4, НОМЕР_1 для подальшої 
їх реалізації шляхом проведення електронних торгів (а. с. 180, т. 1).
Після надходження звіту про оцінку майна від 09 серпня 2022 року приватним виконавцем сформовано заявки на реалізацію вказаних нежитлових приміщень 
на електронних торгах (а. с. 158, 173, 176, т. 2).
Постановою приватного виконавця Білецького І. М. від 21 вересня 2022 року вказані вище виконавчі провадження № НОМЕР_5 (стягувач - ОСОБА_4 ) 
та № НОМЕР_7 (стягувач - ОСОБА_5 ) об`єднано у зведене виконавче провадження № НОМЕР_6 (том 2, а.с.153).
У рамках примусового виконання зведеного виконавчого провадження НОМЕР_12 на електронних торгах 15 вересня 2022 року (протокол № 576386) було реалізовано нежитлове приміщення НОМЕР_13, загальною площею 49 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що належало ОСОБА_2 на праві власності (реєстраційний номер лота: 515818), за ціновою пропозицією 1 600 000,00 грн, 
що підтверджується актом про проведені електронні торги від 27 вересня 2022 року (а. с. 212, т. 1; а. с. 71-72, т. 2).
Згідно з указаним актом 27 вересня 2022 року на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в сумі 1 520 000,00 грн від ОСОБА_6 за придбання нерухомого майна через систему прилюдних (електронних) торгів «СЕТАМ», протокол № 576386 від 15 вересня 2022 року, лот: №515818.
Нежитлове приміщення НОМЕР_1, загальною площею 32,5 кв. м, розташоване 
по АДРЕСА_3 , що належало ОСОБА_2 на праві власності (реєстраційний номер лота: 516703), було реалізовано на електронних торгах 
26 вересня 2022 року (протокол № 576876) за ціновою пропозицією 735 590,00 грн, що підтверджується актом про проведені електронні торги від 05 жовтня 2022 року у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_6, згідно з яким на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в сумі 698 810,00 грн 
від ОСОБА_7 05 жовтня 2022 року (а. с. 213, т. 1; а. с. 68, т. 2).
Стягувачами у цих актах вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
06 жовтня 2022 року постановою приватного виконавця Білецького І. М. було припинено чинність арешту майна боржника, а саме: нежитлового приміщення АДРЕСА_5 (а. с. 73, т. 2).
29 листопада 2023 року постановою приватного виконавця Білецького І. М. (виконавче провадження № НОМЕР_7) закінчено виконавче провадження 
з примусового виконання виконавчого листа № 465/9336/21, виданого 19 серпня 2022 року Франківським районним судом м. Львова, про солідарне стягнення 
з ТОВ «КУА «Оптимум» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 484 835,91 грн у зв`язку зі стягненням боргу в повному обсязі 
(а. с.103, т. 2).
Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 
№ 465/6351/21, виданого 28 липня 2022 року Франківським районним судом 
м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 
33 468,20 Євро боргу та витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді, 
у розмірі 38 019,97 грн було закінченим у зв`язку із стягненням боргу в повному обсязі 29 листопада 2023 року (а. с. 147, т. 2).
03 листопада 2022 року платіжними дорученнями № 6349 та № 6350 приватним виконавцем Білецьким І. М. стягувачу ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в сумі 297 346,18 грн та 8 071,82 грн у рахунок часткового погашення боргу 
за виконавчим листом № 465/1701/21 у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_8 (а. с. 271, 272, т. 1; а. с. 60, 61, т. 2).
03 листопада 2023 року постановами приватного виконавця Білецького І. М. 
у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 та № НОМЕР_8 виконавчі листи, за якими стягувачем є ОСОБА_1 , повернуто згаданому стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки оголошений розшук транспортних засобів боржника протягом року не дав результатів, інше майно та кошти боржника, на яке можна звернути стягнення, 
не виявлено, а на інше нерухоме майно боржника, на яке накладено арешт, встановлено законом заборону щодо його реалізації (а. с. 118, 134, т. 2).

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного 
суду у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 
ЦПК України, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду вважала, що необхідно відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року у справі 
№ 727/1818/19-ц (провадження № 61-13136св19).
Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові, викликана тим, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у вищевказаній постанові від 23 березня 2020 року, врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18), вважала, що за аналогією закону, ОСОБА_9 
є особою, яка має вищий пріоритет зареєстрованого обтяження, оскільки обтяження на його користь зареєстроване раніше, а саме на виконання рішення суду у справі № 727/4714/17, виконавчий лист у якій перебуває на примусовому виконанні. Державний виконавець при розподілі коштів від продажу автомобіля вказаного не врахував, так як ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області 
від 25 липня 2017 року було змінено ухвалу Шевченківського районного суду 
м. Чернівці від 16 червня 2017 року та накладено арешт на майно ОСОБА_10 
у межах заявлених позовних вимог на суму 330 876,97 доларів США, у тому числі 
і на реалізований державним виконавцем на електронних торгах автомобіль MERCEDES-BENZ 312D.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, з урахуванням відповідних норм Закону України «Про виконавче провадження» (статті 18, 30, 46) та Закону України «Про заставу» (стаття 1), вважала, що у спірних правовідносинах неможливо застосовувати аналогію закону, оскільки арешт, який накладений 
в порядку забезпечення позову, пріоритету для виконання судового рішення 
не створює.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, дослідивши матеріали справи, знаходить підстави для прийняття справи до свого розгляду.
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу 
в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів 
з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, 
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян 
і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою 
для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією 
або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права 
чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, 
що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, 
які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких 
засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості 
та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження (частина перша статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 13 указаного Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів 
та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України 
«Про виконавче провадження»).
Таким чином, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості 
та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, 
у рамках зведеного виконавчого провадження. 
Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.
Статтею 46 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми 
для задоволення вимог стягувачів.
Так, у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому 
пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо 
для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального 
або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; 5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.
Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення 
в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.
Тобто у першу чергу задоволенню підлягають вимоги забезпечені заставою.
Застава - це спосіб забезпечення зобов`язання, який надає кредитору право першочергового задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна перед іншими кредиторами (стаття 1 Закону України «Про заставу»).
Забезпечення позову - це спеціальний процесуальний порядок, система заходів, 
що вживаються судом за заявою учасника справи для гарантування реального виконання майбутнього рішення, якщо невжиття таких заходів може унеможливити чи ускладнити його виконання або захист прав. Це процесуальна дія, передбачена нормами ЦПК України, яка дозволяє суду накладати арешт на майно, забороняти певні дії, встановлювати обов`язки тощо, до розгляду справи по суті.
Виходячи із наведеного, застава є інститутом матеріального цивільного права, 
яка виступає як один із класичних способів забезпечення виконання вже існуючого, безспірного або оспорюваного матеріального зобов`язання (здебільшого договірного характеру). 
Забезпечення позову, навпаки, є інститутом процесуального права, функція якого полягає не в забезпеченні існуючого матеріального боргу, а в забезпеченні ефективності здійснення правосуддя. Це тимчасовий, терміновий захід, спрямований на запобігання можливим перешкодам у виконанні майбутнього, 
ще не ухваленого судового рішення.
Тому з огляду на зазначене, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що наявні підстави для відступлення від висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 727/1818/19-ц (провадження № 61-13136св19), оскільки у спірних правовідносинах неможливо застосовувати аналогію закону, так як арешт, 
який накладений в порядку забезпечення позову, пріоритету для виконання судового рішення не створює. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначає, 
що однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. 
Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.
Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого 
в пункті 1 статті 6 Конвенції.
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
З урахуванням наведеного, справа підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане справа розглядатиметься Верховним Судом у складі 
Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами 
та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні). 

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 
ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
Прийняти до розгляду справу за скаргою ОСОБА_1 на дії 
та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бобанича І. Б., на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року.
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження 
без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 

Судді: А. І. Грушицький

А. Ю. Зайцев

В. І. Крат

Є. В. Синельников 

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська