РІШЕННЯ
Іменем України

25 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 990/591/25
адміністративне провадження № П/990/591/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Дашутіна І. В.,
суддів Васильєвої І. А., Хохуляка В. В., Шишова О. О., Юрченко В. П., 
за участі секретаря судового засідання Ловецкого В. Л. та учасників справи:
позивачки ОСОБА_1 ,
представника відповідача Селюкова І. О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 990/591/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" подала 18.12.2025 до Верховного Суду як суду першої інстанції позовну заяву до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 18.11.2025 № 570/ас-25;
- зобов`язати Комісію повторно розглянути питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
ІІ. Обставини справи.
Рішенням ВККС від 14.09.2023 № 94/зп-23 (зі змінами та доповненнями) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних загальних судах (далі - Конкурс).
До Комісії 29.12.2023 звернулася ОСОБА_1 із заявою про допуск до участі в Конкурсі як особа, яка відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон про судоустрій), тобто має досвід професійної діяльності адвоката, у тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років.
ВККС рішенням від 04.03.2024 № 105/ас-24 допустила ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в Конкурсі.
Рішеннями Комісії від 11.09.2024 № 270/зп-24 (зі змінами) призначено кваліфікаційний іспит у межах Конкурсу та визначено черговість етапів його проведення: перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; другий етап - тестування когнітивних здібностей; третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
Рішенням Комісії від 16.10.2024 № 319/зп-24 затверджено кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного загального суду в межах Конкурсу. ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного іспиту - тестування когнітивних здібностей.
Рішенням Комісії від 13.01.2025 № 9/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей. ОСОБА_1 допущено до третього етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного загального суду (кримінальна спеціалізація).
Рішенням Комісії від 17.04.2025 № 89/зп-25 затверджено декодовані результати виконання практичного завдання та загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах Конкурсу. ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
Рішенням ВККС від 02.07.2025 № 127/зп-25 визначено суди, які включаються до другої групи судів на першій стадії Конкурсу, зокрема Одеський апеляційний суд.
Від позивачки надійшла заява про намір претендувати на посаду судді в Одеському апеляційному суді.
Рішенням Комісії від 30.07.2025 № 143/зп-25 визначено, що другий етап «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів, серед іншого, Одеського апеляційного суду проводить постійна колегія № 4 ВККС.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу між членами Комісії від 01.08.2025 доповідачем у справі визначено члена Комісії Коліуша О. Л.
Комісія 06.08.2025 звернулася до позивача з листом, у якому запропонувала надати для долучення до досьє та оцінювання під час співбесіди пояснення та докази, які, на її думку, підтверджують відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності. 
У відповідь на вказаний лист ОСОБА_1 направила лист з відповідними поясненнями, який надійшов до Комісії 18.08.2025.
За результатами спеціальної перевірки ОСОБА_1 уповноважені працівники секретаріату Комісії склали довідку від 22.09.2025 № 21.2-449/25. Запити про надання відомостей стосовно кандидата надіслано до Державної судової адміністрації України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Національного агентства з питань запобігання корупції, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Департаменту кримінального аналізу Національної поліції України.
З наданих на запит Комісії відповідей не отримано інформації, що перешкоджає ОСОБА_1 зайняттю посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посади з підвищеним корупційним ризиком.
Громадська рада доброчесності (далі - ГРД) затвердила 11.11.2025 висновок про невідповідність кандидата на посаду судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Висновок надійшов до ВККС 14.11.2025.
Листом від 14.11.2025 № 32дпс-812/24 ВККС запропонувала позивачці надати пояснення щодо обставин, викладених у висновку. У відповідь ОСОБА_1 направила відповідні пояснення, які надійшли до Комісії 17.11.2025.
Комісією у складі колегії № 4 проведено 18.11.2025 співбесіду із кандидатом ОСОБА_1 , досліджено матеріали досьє, зокрема висновок ГРД, усні та письмові пояснення кандидата, загальновідому та загальнодоступну інформацію стосовно кандидата, а також інші обставини, документи та матеріали.
За результатами проведеної співбесіди Комісія ухвалила рішення від 18.11.2025 № 570/ас-25 «Про встановлення результатів спеціальної перевірки, дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14.09.2023 № 94/зп-23 (зі змінами)», в якому:
- встановила, що під час проведення спеціальної перевірки не отримано інформації, яка може свідчити про невідповідність ОСОБА_1 вимогам до кандидата на посаду судді.
- визначила, що за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 набрала 401,1 бала.
- визнала ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що під час визначення результатів кваліфікаційного оцінювання Комісія здійснювала оцінювання кандидата за низкою критеріїв, визначених законодавством, зокрема: професійної компетентності, особистої компетентності, соціальної компетентності, а також доброчесності та професійної етики.
При цьому професійна компетентність оцінювалася максимально у 400 балів та включала складові кваліфікаційного іспиту, з яких: рівень когнітивних здібностей - 60 балів; рівень знань з історії української державності - 40 балів; рівень загальних знань у сфері права - 50 балів; рівень знань зі спеціалізації суду відповідного рівня - 100 балів; рівень здатності практичного застосування знань у сфері права у суді відповідного рівня та спеціалізації - 150 балів.
Особиста компетентність оцінювалася максимально у 50 балів та охоплювала такі показники: рішучість та відповідальність - 25 балів, безперервний розвиток - 25 балів.
Соціальна компетентність також оцінювалася максимально у 50 балів та включала такі показники: ефективна комунікація - 12,5 бала, ефективна взаємодія - 12,5 бала, стійкість мотивації - 12,5 бала, емоційна стійкість - 12,5 бала.
Окремо Комісія здійснювала оцінювання за критеріями доброчесності та професійної етики, які оцінювалися максимально у 300 балів.
Загальний результат складеного ОСОБА_1 кваліфікаційного іспиту становить 326,10 бала, у зв`язку з чим Комісія в оскаржуваному рішенні виснувала про підтвердження позивачкою здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм професійної компетентності.
Оцінюючи рівень особистої компетентності, Комісія в оскаржуваному рішенні зазначила, що кандидат не продемонструвала належного рівня рішучості, відповідальності та безперервного розвитку.
Серед іншого, у рішенні Комісії зазначено, що під час обговорення показника «безперервний розвиток» кандидат повідомила про постійне підвищення рівня своєї професійної діяльності, зокрема участь у семінарах, тренінгах та форумах.
Водночас, як вказано у рішенні Комісії, кандидат не підтвердила проходження обов`язкового підвищення професійної кваліфікації адвоката.
Зокрема, відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, наданого кандидатом Комісії, підтверджено підвищення кваліфікації у 2020, 2022 та 2023 роках. Разом з тим, за даними, наявними у Комісії, відомості про підвищення кандидатом кваліфікації у 2021 та 2024 роках відсутні, а підтверджуючих документів кандидатом не надано.
При цьому у рішенні Комісії зазначено, що відповідно до нормативно-правових актів, які регулюють адвокатську діяльність, адвокат зобов`язаний постійно підвищувати свій професійний рівень, зокрема шляхом проходження підвищення кваліфікації на рівні не менше 10 годин на рік.
У зв`язку із цим Комісія дійшла висновку, що відсутність відомостей про підвищення кандидатом кваліфікації у 2021 та 2024 роках свідчить про неналежне виконання вимог щодо постійного професійного розвитку.
З урахуванням зазначеного, критерій особистої компетентності члени ВККС оцінили такими балами: за показником «рішучість та відповідальність» (18, 18, 19), середній бал - 18,33; за показником «безперервний розвиток» (17, 18, 18), середній бал - 17,67. Загальний бал за критерій - 36, що є нижчим за 75% (37,5 бала) від максимально можливого бала, а тому Комісія дійшла висновку, що кандидат не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм особистої компетентності.
Оцінюючи письмові пояснення кандидата та відповіді, надані під час співбесіди, Комісія встановила, що кандидат продемонструвала належний рівень соціальної компетентності. 
Зазначений критерій члени Комісії оцінили такими балами: за показником «ефективна комунікація» (10, 10, 9), середній бал - 9,67; за показником «ефективна взаємодія» (10, 11, 9), середній бал - 10; за показником «стійкість мотивації» (10, 9, 9), середній бал - 9,33; за показником «емоційна стійкість» (11, 10, 9), середній бал - 10. Загальний бал за критерій становить 39 балів із 50 можливих, що є вищим за 75% (37,5 бала) від максимально можливого бала, а тому Комісія дійшла висновку, що кандидат відповідає критерію соціальної компетентності.
Оцінюючи відповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності, Комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата показникам «чесність» та «законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу».
За результатами дослідження досьє кандидата, висновку ГРД, письмових пояснень та співбесіди, а також голосування членів Комісії під час закритого обговорення, сумарний бал за критеріями професійної етики та доброчесності становить 0 із 300 можливих, що є нижчим за 75 % (225 балів) від максимально можливого бала, у зв`язку з чим Комісія вирішила визнати кандидата такою, що не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.
Обґрунтуванням такого висновку слугували такі обставини.
1. Кандидат у декларації за 2018 рік у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» зазначила лише один дохід - заробітну плату її чоловіка в розмірі 13 459 грн за рік. Будь-які інші доходи ОСОБА_1 або членів її сім`ї у декларації відсутні. Отже, сукупний річний дохід сім`ї кандидата є меншим, ніж прожитковий мінімум на одну особу визначений у 2018 році, що свідчить про неможливість забезпечення базових потреб сім`ї з двох осіб у межах задекларованих доходів.
2. У декларації за 2022 рік вказано про набуття у власність автомобіля «Mitsubishi space star» 2003 року випуску, вартістю 25 000 грн, право власності на який зареєстровано 08.07.2022, проте у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» та розділі 12 «Грошові активи» не зазначено жодних доходів чи заощаджень, що свідчить про невідповідність між задекларованими витратами та фінансовими можливостями кандидата.
3. У рішенні зазначено, що 20.12.2023 кандидат набула у власність автомобіль «Nissan Qashqai» 2018 року випуску вартістю 591 626 грн. Водночас, сукупний дохід кандидата за 2023 рік, задекларований переважно у вигляді грошових подарунків та благодійної допомоги, становив 701 590 грн.
За наведеними у рішенні розрахунками, після сплати податків і придбання автомобіля залишок коштів кандидата міг становити близько 96 964 грн, що, з урахуванням витрат на проживання, а також того, що протягом 2023 року кандидат 12 разів перетинала державний кордон, викликає сумніви у реалістичності забезпечення відповідного рівня життя за рахунок задекларованих доходів.
Крім того, Комісія зазначила, що доходи у вказаний період формувалися переважно за рахунок грошових подарунків, окремі з яких отримані від осіб, які не є близькими родичами, а отже підлягали оподаткуванню, але такі доходи не відображені у відомостях, наданих Державною податковою службою України. Більш того, ВККС зазначила, що розмір задекларованих доходів осіб, які надавали кандидату значні суми, також викликає сумнів у можливості дарування таких сум коштів.
4. У деклараціях за 2018, 2022, 2023, 2024 роки, в розділі 16 «Входження суб`єкта декларування до керівних, ревізійних чи наглядових органів об`єднань організацій, членство в таких об`єднаннях (організаціях)» щодо членства в організаціях, у тому числі професійних об`єднаннях, не було зазначено інформації про членство кандидата у Національній асоціації адвокатів України.
5. У декларації за 2022 рік у розділі 12.1 «Банківські та інші фінансові установи, у тому числі за кордоном, у яких у суб`єкта декларування або членів його сім`ї відкриті рахунки або зберігаються кошти, інше майно» не зазначено жодних відомостей. Тобто, кандидат не вказала жодного банку чи іншої фінансової установи, у яких вона або члени її сім`ї мали відкриті рахунки чи розміщено кошти.
6. В електронному досьє кандидата на посаду судді відсутні відомості про подання декларації доброчесності за 2023 рік та декларації родинних зв`язків за 2019-2023 роки. Крім того, під час перевірки поданих кандидатом декларацій доброчесності та родинних зв`язків в електронному досьє кандидата встановлено, що під час подання документів для участі в Конкурсі ОСОБА_1 не подала декларації доброчесності та родинних зв`язків встановленої форми, визначеної рішенням Комісії від 02.11.2023. Водночас подано декларації доброчесності та родинних зв`язків, сформовані під час подання документів для участі конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Комісією від 09.08.2019 № 154/зп-10.
7. Розмір задекларованих кандидатом доходів від адвокатської діяльності викликає сумніви щодо їх відповідності обсягу фактично здійснюваної професійної діяльності, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів сукупний дохід кандидата від провадження незалежної професійної діяльності за 2011- 2024 роки становить лише 150 500 грн.
8. Комісія зазначила, що кандидат фактично користувалася офісним приміщенням у місті Одеса у зв`язку зі здійсненням адвокатської діяльності, однак у деклараціях за 2023 та 2024 роки право користування цим приміщенням у розділі «Об`єкти нерухомості» не відображено.
9. Комісія зазначила, що у декларації за 2018 рік кандидат задекларувала наявність у власності двох транспортних засобів - «Mitsubishi Galant» 1991 року випуску та «Kia Magentis» 2006 року випуску, які були набуті у 2013 році за 37 000 грн та 44 000 грн відповідно. Водночас, за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, сукупні доходи кандидата та її чоловіка за попередні роки були незначними, а саме: сукупний дохід кандидата за 2003-2011 роки - 139527,04 грн; сукупний дохід чоловіка кандидата за 2003-2012 роки - 38427,46 грн.
10. У деклараціях за 2022-2024 роки в розділі 4 «Об`єкти незавершеного будівництва» кандидат декларує право власності чоловіка на квартиру, загальною площею 45,6 кв.м, розташовану в с. Фонтанка Одеської області, дата набуття права - 01.08.2018. Проте, кандидатом не задекларувала вказане право чоловіка в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік.
11. Відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів кандидат у 2022 році отримала від РО ОІРГ «ХАБАД-ШОМРЕЙ ШАБОС» благодійну допомогу в розмірі 3 578,73 грн, чоловік кандидата отримав соціальні виплати від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради: у 2023 році - 6 762 грн, у 2024 році - 31 020 грн. Водночас у деклараціях за 2022-2024 роки вказані виплати не задекларовано.
Не погодившись з таким рішення Комісії, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
ІІІ. Стислий виклад доводів позивача та заперечень відповідача.
На обґрунтування своїх вимог позивачка покликалася на те, що доводи Комісії про неналежне виконання вимог щодо постійного професійного розвитку є необґрунтованими, оскільки єдиною підставою для висновку про невідповідність такому критерію слугувала відсутність підтверджуючих документів щодо підвищення кваліфікації позивачки як адвоката у 2021 та 2024 році. Проте, як зазначає позивачка, такі документи надсилалися на адресу ВККС 14.11.2025 у відповідь на лист від 12.11.2025 № 32дпс-812/24.
Крім того, позивачка акцентує увагу, що вказане питання порушувалося членом Комісії ОСОБА_2 під час співбесіди, на що позивачка також наголосила про їх направлення та, ба більше, запропонувала їх оглянути під час співбесіди.
Щодо висновків Комісії щодо невідповідності позивачки критеріям професійної етики та доброчесності позивачка зазначає таке.
Стосовно обставин недекларування відомостей про доходи та грошові активи за 2018 та 2022 роки позивачка зазначила, що рівень заробітку її чоловіка та сина був достатнім для утримання сім`ї, а на кінець звітного періоду, тобто у 2018 році, заощаджень, які б перевищували 50 прожиткових мінімумів ані у позивачки, ані у її чоловіка не було. У зв`язку з цим позивачка стверджує, що в неї був відсутній обов`язок в зазначенні інформації про заощадження, а Комісія дійшла помилкового висновку про недотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції».
Позивачка акцентує увагу, що надала достатні документи, які підтверджують доходи її чоловіка та сина (контракти щодо мореплавної діяльності, зарплатні відомості, інформація щодо перетину кордону), а тому відсутні підстави для висновку про невідповідність рівня життя сім`ї позивачки рівню доходів.
Позивачка також вважає необґрунтованими висновки Комісія стосовно суперечності пояснень щодо придбання чоловіком позивачки об`єкта незавершеного будівництва, оскільки з тексту рішення не є зрозумілим, у чому саме полягає суперечність. При цьому стверджує, що дії її чоловіка під час придбання такого об`єкта нерухомості не порушували умови договору, а вона під час співбесіди надала вичерпні пояснення стосовно цього.
У частині обставин щодо декларування доходів під час здійснення адвокатської діяльності позивачка вважає, що рішення Комісії є невмотивованим та необґрунтованим, оскільки вона не є засновником адвокатського об`єднання, а тому не несе відповідальність за організацію бухгалтерського та податкового обліку. Акцентує увагу, що утримання та сплата податків і зборів є обов`язком роботодавця.
Позивачка, обґрунтовуючи свої доводи щодо неподання декларації доброчесності за 2023 рік та декларацій родинних зв`язків за 2019- 2023 роки, зазначає, що відповідні декларації за 2023 рік були нею заповнені, однак з невідомих причин не були опубліковані.
З цього приводу позивачка вказує, що під час заповнення декларацій за 2024 рік нею було виявлено відсутність оприлюднення декларацій за попередній рік, у зв`язку з чим вона вжила заходів для їх повторного формування та подання. Водночас позивачка зазначає, що не мала технічної можливості подати декларацію доброчесності саме за 2023 рік через обмеження функціоналу відповідної системи (неможливість змінити звітний рік). Причини неопублікування декларацій їй невідомі, а саму ситуацію вона пов`язує з можливим технічним збоєм та наголошує на відсутності наміру приховати будь-яку інформацію.
Крім того, позивачка звертає увагу, що Комісія на стадії вирішення питання про її допуск до участі в конкурсі перевірила обсяг поданих документів і, ухвалюючи рішення про допуск, визнала їх достатніми. У зв`язку з цим позивачка вважає, що отримання позитивних результатів перевірок сформувало у неї обґрунтовані очікування щодо відсутності перешкод для подальшої участі у конкурсі та достатності поданих документів.
05.01.2026 від ВККС надійшов відзив на позов, у якому Комісія заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. 
Комісія у відзиві заперечує доводи позивачки та зазначає, що оцінювання критерію особистої компетентності здійснюється не лише на підставі поданих документів, а й за результатами співбесіди, яка дає змогу оцінити здатність кандидата до самостійного прийняття рішень, рівень відповідальності та усвідомлення необхідності постійного професійного розвитку.
Комісія наголошує, що активна участь кандидата у підтвердженні своєї відповідності критеріям є визначальною, тоді як формальний або недостатньо обґрунтований підхід може негативно вплинути на результати оцінювання.
За результатами аналізу поданих позивачкою матеріалів та співбесіди Комісія встановила відсутність підтверджуючих відомостей про підвищення кваліфікації у 2021 та 2024 роках, що, з урахуванням вимог законодавства та актів органів адвокатського самоврядування щодо щорічного підвищення кваліфікації, стало підставою для висновку про неналежне виконання позивачкою вимог щодо безперервного професійного розвитку.
Також Комісія вказує, що відповідні висновки ґрунтуються на письмових поясненнях позивачки, матеріалах її досьє та результатах співбесіди, а оскаржуване рішення містить належне обґрунтування визначених оцінок.
Комісія також заперечує доводи позивачки щодо недекларування грошових активів і доходів та наголошує, що предметом оцінювання було не стільки підтвердження джерел доходів членів її сім`ї, що Комісія припускає, а насамперед дотримання обов`язку їх належного декларування.
Зокрема, ВККС зазначає, що, незважаючи на визнання позивачкою факту отримання її чоловіком та сином доходів, а також існування заощаджень і фінансової допомоги, відповідні відомості не були відображені у деклараціях за 2018 та 2022 роки. Це, на переконання Комісії, свідчить про неповне декларування, що суперечить вимогам статті 46 Закону України «Про запобігання корупції», яка зобов`язує зазначати всі отримані доходи, у тому числі членів сім`ї.
Комісія не погодилася з доводами позову щодо суперечливості пояснень позивачки стосовно об`єкту незавершеного будівництва, оскільки оскаржуване рішення в цій частині є обґрунтованим і чітко мотивованим.
Зокрема, Комісія вказала в оскаржуваному рішенні, що під час співбесіди позивачка повідомила про вартість об`єкта у розмірі 29 184 доларів США, водночас із її ж пояснень випливає, що фактична сума сплачених коштів (з урахуванням першого внеску та подальших платежів) становить 41 265 доларів США, що не узгоджується з умовами договору про пайову участь.
За таких обставин Комісія дійшла висновку про наявність внутрішньої суперечності у поясненнях позивачки щодо вартості та умов придбання об`єкта нерухомості, що, на її переконання, свідчить про їх необґрунтованість і не спростовує правомірності прийнятого рішення.
Комісія вказує, що, незважаючи на пояснення позивачки щодо відсутності відповідальності за бухгалтерський облік адвокатського об`єднання, встановлені дані свідчать про істотну невідповідність між тривалістю її адвокатської діяльності, кількістю клієнтів і фактично задекларованими доходами. Так, за даними податкового реєстру загальний дохід позивачки за тривалий період є мінімальним, що викликає обґрунтовані сумніви у повноті та достовірності декларування.
Комісія також зазначає, що посилання позивачки на недоліки в роботі бухгалтера не спростовують обов`язку належного декларування власних доходів, а виявлені розбіжності можуть свідчити про їх можливе приховування або неповне відображення.
Отже, на переконання Комісії, доводи позивачки про невмотивованість оскаржуваного рішення є безпідставними та зводяться до її незгоди з кінцевим результатом кваліфікаційного оцінювання та не свідчать про наявність порушень під час його ухвалення.
Комісія також зазначає, що такі доводи є внутрішньо суперечливими, оскільки позивачка, з одного боку, стверджує про відсутність мотивів у рішенні, а з іншого - фактично заперечує саме викладені в ньому мотиви, які, на переконання Комісії, наведені у достатньому обсязі та з належною деталізацією.
У зв`язку з цим Комісія вважає, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
ІV. Процесуальні дії у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 для розгляду цієї справи було визначено такий склад колегії суддів: Дашутін І. В. (суддя-доповідач), Васильєва І. А., Хохуляк В. В., Шишов О. О., Юрченко В. П.
Відповідно до частин першої та другої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) правила цієї статті поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності актів ВККС.
Зазначена категорія справ розглядається у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.
Верховний Суд у зазначеному складі колегії суддів ухвалою від 22.12.2025 відкрив провадження у цій справі та призначив її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні.
V. Правове регулювання спірних правовідносин та позиція Верховного Суду.
Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
Відповідно до частини третьої статті 127 Конституції України на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.
Аналогічні за змістом вимоги до особи, яка може бути призначена на посаду судді, закріплені у статті 69 Закону про судоустрій.
Статтею 28 Закону про судоустрій визначено додаткові, спеціальні вимоги до кандидатів на посаду судді апеляційного суду: суддею апеляційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також відповідає одній із таких вимог:
1) має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років;
2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;
3) має досвід професійної діяльності адвоката, у тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення, щонайменше сім років;
4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1- 3 цієї частини, щонайменше сім років.
Пунктом 2 частини першої статті 79-2 Закону про судоустрій встановлено, що ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 цього Закону.
Згідно з частиною другою статті 79-3 Закону про судоустрій в конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 цього Закону.
Частина четверта статті 79-3 Закону про судоустрій визначає, серед іншого, що відповідність особи критеріям компетентності, доброчесності та професійної етики встановлюється Комісією під час проведення її кваліфікаційного оцінювання як кандидата на посаду судді.
Завдання, підстави, порядок проведення та етапи кваліфікаційного оцінювання визначено у главі 1 "Кваліфікаційне оцінювання суддів" розділу V "Кваліфікаційний рівень судді" Закону про судоустрій.
Частиною першою статті 83 Закону про судоустрій встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Відповідно до положень частини першої статті 85 Закону про судоустрій кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.
Згідно з частинами дев`ятою статті 85 Закону про судоустрій співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.
Частина перша статті 88 Закону про судоустрій визначає, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
При цьому, частина друга цієї статті передбачає, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 88 Закону про судоустрій рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Щодо меж судового контролю рішення ВККС за результатами кваліфікаційного оцінювання.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Якщо суб`єкт владних повноважень діє всупереч нормам Конституції та законів України, запроваджено механізм, який забезпечує законність дій влади та гарантує судовий захист прав громадян, зокрема через право суду скасувати неправомірний індивідуальний акт.
Так, приписами частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
На виконання вказаних конституційних гарантій КАС України деталізує механізм судового захисту прав осіб від протиправних рішень суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право у встановленому КАС України порядку звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта (пункт 2 частини першої статті 5 КАС України).
Підстави для скасування викладені в частині другій статті 2 КАС України, в якій, зокрема, визначено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема:
- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
- добросовісно;
- розсудливо;
- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Окрім цього, як було зазначено вище, спеціальним законом (статтею 88 Закону про судоустрій) обмежено підстави судового контролю вичерпним переліком.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів звертає увагу, що рішення ВККС, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, показників особа не відповідає вимогам для надання їй рекомендацій для призначення суддею.
Оскільки члени ВККС, приймаючи одне з передбачених законом рішень за результатом проведеного оцінювання кандидатів на посаду судді, керуються своїм внутрішнім переконанням, на Комісію покладається обов`язок наведення відповідних мотивів та їх обґрунтувань стосовно своєї позиції, особливо, коли виникають підстави вважати, що такий кандидат не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Отже, вмотивоване рішення Комісії про визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді, є не лише формальним дотриманням вимог закону, а має забезпечити дотримання принципу юридичної визначеності у питанні встановлення підстав для такого висновку.
Обсяг і ступінь мотивації рішення залежать від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку мають демонструвати, приміром, що доводи/пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала відповідність цього кандидата критеріям особистої, соціальної компетенції, доброчесності чи професійної етики.
Велика Палата Верховного Суду сформувала усталений підхід щодо оцінювання рішень ВККС на предмет відповідності пункту 4 частини третьої статті 88 Закону про судоустрвій (постанови від 14.11.2024 у справі № 990/139/21, від 20.03.2025 у справі № 990/134/21, від 05.06.2025 у справі № 990/117/24, від 04.09.2025 у справі № 990/123/24), за яким повноваження Комісії стосовно оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в національній системі судоустрою. Жоден суб`єкт, у тому числі й суд, не вправі втручатися в здійснення Комісією компетенції щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.
Проте Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими у цій статті й інших законах, зокрема в Законі про судоустрій. Водночас оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оспорюваного рішення ВККС України не є втручанням у її дискреційні повноваження.
Такий висновок Велика Палата Верховного Суду аргументувала, зокрема, тим, що вимога стосовно обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.
Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції Комісії у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема і ухвалення рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю.
Отже, оспорюване у цій справі рішення Комісії не вибуває з під судового контролю адміністративних судів, однак, здійснюючи такий контроль за реалізацією дискреційних повноважень, суд, з`ясовуючи питання відповідності такого рішення критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, повинен перевірити, чи не є викладені у такому рішенні висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів, чи не було допущено адміністративним органом при здійсненні ним дискреційних повноважень свавільного втручання у права і свободи особи, чи не була надана органові дискреція необмеженою, чи не вийшов він за межі дискреції.
Обставин чи підстав для скасування оскаржуваного рішення, визначених пунктами 1-3 статті 88 Закону про судоустрій (зокрема, щодо відсутності повноважень у складу ВККС, який проводив оцінювання; непідписання рішення відповідними членами Комісії; неналежного повідомлення судді (кандидата) про проведення кваліфікаційного оцінювання у випадку ухвалення рішення через неявку), колегія суддів не встановила.
Однак оцінка Судом спірного рішення Комісії у розрізі пункту 4 частини третьої статті 88 Закону про судоустрій побудована на іншому підході, адже не обмежується перевіркою дотримання вимог закону щодо змісту та форми ухваленого рішення, а також повноважень ВККС, а спрямована на з`ясування питання, чи містить рішення Комісії визначені законом підстави його ухвалення або мотиви його прийняття крізь призму критеріїв, на відповідність яких оцінювався кандидат на посаду судді, та чи є викладені у рішенні висновки об`єктивними та обґрунтованими, оскільки саме ці ключові аспекти лежать у площині юридичного спору в цій справі.
У справі, що розглядається, Комісія дійшла висновку про непідтвердження позивачкою здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критеріями особистої компетентності, професійної етики та доброчесності.
Позивачка, заперечуючи правомірність такого висновку, зазначає, що наведені у рішенні Комісії мотиви не є належними та об`єктивними, ґрунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не відповідає вимогам вмотивованості та підлягає скасуванню.
За таких обставин перед судом постає питання щодо відповідності оскаржуваного рішення вимогам закону, а саме: чи містить воно належні та достатні мотиви його ухвалення крізь призму критеріїв оцінювання кандидата, а також чи є викладені у ньому висновки об`єктивними та обґрунтованими, оскільки саме ці аспекти становлять предмет судового контролю у цій справі.
Відповідно до частини другої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» критеріями кваліфікаційного оцінювання є: компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика та доброчесність. 
Отже, законодавець ставить до особи, яка претендує на зайняття посади судді апеляційного суду, вимоги щодо компетентності, доброчесності та професійної етики, відповідність яким має бути встановлена під час кваліфікаційного оцінювання.
Згідно з частиною п`ятою цієї статті порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності таким критеріям та засоби їх установлення затверджуються ВККС.
Рішенням Комісії від 22.01.2025 № 20/зп-25 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).
Пункт 1.1 Положення визначає, що кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення ВККС здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики.
Відповідно до пункту 5.1 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам.
Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення.
Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності (пункт 5.2 Положення).
Згідно з пунктом 5.5 Положення суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає показнику відповідності критерію кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання ним більше нуля балів за такий показник. У випадку, якщо суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає одному показнику, такий суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критерію. Суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає критеріям кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання не менше 75 відсотків від суми максимально можливих балів за кожен критерій за результатами їх оцінювання на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
Пункт 6.21 Положення визначає, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів, зокрема, послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників з метою ухвалення остаточного рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Обговорення відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами Комісії та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень (пункт 6.23 Положення).
Отже, з наведених положень убачається, що відповідність кандидата критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється Комісією на підставі дослідження матеріалів досьє, результатів співбесіди, в тому числі відповідей і пояснень кандидата на поставлені запитання відповідно до внутрішнього переконання членів Комісії. При цьому для визнання кандидата таким, що відповідає критерію, необхідним є набрання не менше 75 відсотків від максимально можливих балів за кожен критерій.
Відповідно до оскаржуваного рішення Комісія дійшла висновку про невідповідність позивачки критерію особистої компетентності, а також критерію професійної етики та доброчесності. Колегія суддів послідовно дослідила зміст кожного із зазначених критеріїв у взаємозв`язку з мотивами, наведеними у рішенні Комісії, та перевірила обґрунтованість відповідних висновків, з приводу чого зазначає про таке.
Щодо встановлення відповідності позивача критерію особистої компетентності.
Відповідно до пункту 2.4 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію особистої компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рішучість та відповідальність; безперервний розвиток.
Згідно з пунктом 2.5 Положення рішучість - це здатність судді (кандидата на посаду судді) вчасно приймати та не відкладати рішення у значущій для людини ситуації, навіть складні та непопулярні.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику рішучості, якщо вчасно приймає рішення, в тому числі складні та непопулярні; не відкладає рішення навіть попри наявні складнощі; демонструє розуміння невідкладності рішень, докладаючи максимальних, в тому числі додаткових/понаднормових, зусиль для їх вчасного прийняття замість того, щоб обґрунтовувати відтермінування зовнішніми чинниками.
Пункт 2.6 Положення визначає, що відповідальність - це здатність судді (кандидата на посаду судді) брати на себе відповідальність за рішення та їх наслідки.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику відповідальності, якщо вміє оцінювати наслідки та приймати усвідомлені рішення; приймає повну особисту відповідальність за свої рішення та їх наслідки; у разі виникнення перешкод та ускладнень не шукає можливості перекласти відповідальність на інших або зняти з себе відповідальність, посилаючись на зовнішні обставини.
Відповідно до пункту 2.7 Положення безперервний розвиток - це свідомі та послідовні зусилля судді (кандидата на посаду судді) щодо професійного саморозвитку.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику безперервного розвитку, якщо він об`єктивно оцінює свої сильні сторони та зони розвитку; запитує та відкрито сприймає зворотний зв`язок; виносить уроки з досвіду, зокрема з власних помилок, та коригує свої підходи та поведінку; має (принаймні усно) сформований план розвитку, визначає пріоритети щодо власного розвитку; регулярно займається саморозвитком, зокрема відвідує заходи з підвищення кваліфікації (тренінги, навчання, професійні конференції тощо); займає та підтримує активну позицію у фаховому середовищі, зокрема виконує наукові роботи та/або бере участь у проєктах юридичного спрямування, пише статті, колонки або блоги на правову тематику тощо.
Згідно з пунктом 2.15 Положення показники критерію особистої компетентності оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди.
Відповідно до підпункту 5.6.1.2 Положення вага критерію особистої компетентності під час кваліфікаційного оцінювання складає 50 балів, з яких: рішучість та відповідальність - 25 балів, безперервний розвиток - 25 балів
Пункт 5.7 Положення визначає, що оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» здійснюється Комісією у складі палати або колегії шляхом обчислення середнього арифметичного бала.
У разі проведення оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» Комісією у складі колегії обчислення середнього арифметичного бала здійснюється на підставі оцінок всіх членів колегії.
Критерій особистої компетентності члени ВККС оцінили такими балами: за показником «рішучість та відповідальність» - 18, 18, 19 балів, середній бал - 18,33; за показником «безперервний розвиток» - 17, 18, 18 балів, середній бал - 17,67. 
Загальний бал за критерій - 36, що є нижчим за 75 відсотків (37,5 бала) від максимально можливого бала, а тому Комісія дійшла висновку, що кандидат не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм особистої компетентності.
В основу висновків Комісії у частині оцінки показника «безперервний розвиток» покладено обставини щодо неналежного, на її переконання, виконання позивачкою обов`язку з підвищення кваліфікації.
Зокрема, Комісія врахувала доводи позивачки про її участь у семінарах, тренінгах та інших заходах професійного розвитку, однак звернула увагу, що відповідно до наданого витягу з Єдиного реєстру адвокатів України підтверджено підвищення кваліфікації лише у 2020, 2022 та 2023 роках. Водночас відомості про підвищення кваліфікації у 2021 та 2024 роках у Комісії були відсутні, а відповідні підтверджуючі документи кандидатом не надано.
Оцінюючи наведені мотиви Комісії крізь призму їх вмотивованості, об`єктивності та раціональності, суд передусім враховує, що чинне законодавство дійсно покладає на адвоката обов`язок щодо постійного підвищення професійної кваліфікації. 
Зокрема, відповідно до пункту 4 частини першої статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язаний підвищувати свій професійний рівень.
Порядок та обсяг такого підвищення деталізовано у відповідних актах органів адвокатського самоврядування.
Згідно зі статтею 11 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, адвокат має постійно підвищувати свій професійний рівень та кваліфікацію, володіти достатньою інформацією про зміни у чинному законодавстві.
Способи та вимоги до підвищення кваліфікації адвоката врегульовані Порядком підвищення кваліфікації адвокатів України, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 03.07.2021 № 63 (у редакції до 13.12.2024), відповідно до пункту 16 якого усі адвокати, інформація про яких внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, зобов`язані постійно підвищувати свій професійний рівень (професійну кваліфікацію).
Пункт 20 вказаного Порядку передбачає, що за загальним правилом адвокати зобов`язані підвищувати кваліфікацію адвоката на рівні 10 годин на рік (10 залікових балів).
З огляду на зазначене, вказаний показник є нормативно визначеним мінімальним стандартом професійного розвитку адвоката, який слугує базовим орієнтиром для оцінки дотримання вимоги щодо безперервного розвитку, 
Тому, з урахуванням законодавчо визначеного обов`язку адвоката щодо підвищення професійного рівня, його неналежне виконання об`єктивно може бути підставою зауважень та критичної оцінки під час оцінки показника «безперервний професійний розвиток».
Враховуючи, що відповідальність за повноту, належність та своєчасність подання інформації і документів покладається безпосередньо на кандидата, який самостійно визначає обсяг матеріалів, що подаються до Комісії для цілей кваліфікаційного оцінювання, суд виходить з того, що саме на позивачку покладено обов`язок належним чином підтвердити обставини щодо підвищення свого професійного рівня.
Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, що 18.08.2025 позивачка направила до ВККС пояснення щодо кожного критерію, в тому числі і щодо особистої компетенції за показником "безперервний розвиток". У зазначених пояснення наявна інформація про підвищення рівня професійної діяльності лише у 2018, 2019, 2023, 2025 роках (т. 3 а. с. 159). 
Крім того, у матеріалах справи наявна анкета кандидата на посаду судді, яка подана разом з заявою про участь у конкурсі. У розділі 2 "Освіта" зазначеної анкети Позивачем вказано інформацію про участь з підвищення кваліфікації за 2021 рік, загальна тривалість яких становить 7 годин на рік, що також є недостатнім з огляду на мінімально встановлену кількість - 10 годин.
У зв`язку з цим Комісія листом від 12.11.2025 № 32дпс-812/24 направила позивачці лист, в якому просила, серед іншого, надати підтвердження (копії сертифікатів) про дотримання вимог щодо підвищення професійного рівня за останні п`ять років (т. 3 а. с. 184). 
У відповідь позивачка направила лист (т. 4 а. с. 134-136), в якому зазначила що надає відповідні сертифікати. Указаний лист не містить переліку додатків, що унеможливлює встановлення змісту фактично направлених документів. Долучений до матеріалів справи скріншот електронного листа (т. 4 а. с. 138) також не дає можливості ідентифікувати, які саме файли були прикріплені до повідомлення під час його відправлення.
Крім того, з наданого відповідачем досьє кандидата, копія якого міститься у матеріалах справи, не вбачається наявності відповідних сертифікатів, що свідчить про відсутність підтвердження того, що такі документи перебували у розпорядженні Комісії на момент ухвалення оскаржуваного рішення.
За таких обставин сам по собі факт наявності у матеріалах справи сертифікатів про підвищення кваліфікації (т. 3 а. с. 97- 103) не є визначальним для оцінки цих обставин, оскільки ключовим у цьому випадку є питання, чи володіла ВККС відповідною інформацією під час проведення кваліфікаційного оцінювання та ухвалення рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Комісія була об`єктивно обмежена у можливості врахувати зазначені відомості та діяла в межах тих матеріалів, які фактично були подані та перебували у її розпорядженні, а тому її висновки у цій частині не можуть визнаватися необґрунтованими лише з підстав подальшого долучення відповідних документів до матеріалів справи.
Отже, з урахуванням установлених обставин та досліджених доказів, колегія суддів дійшла висновку, що мотиви, покладені Комісією в основу оцінки позивачки у межах критерію особистої компетентності, ґрунтуються на фактичних даних, які перебували у її розпорядженні на момент ухвалення рішення, та є об`єктивними і належним чином обґрунтованими.
Відтак підстави вважати, що відповідні висновки Комісії у цій частині є довільними, необґрунтованими чи такими, що не відповідають критеріям вмотивованості та раціональності, відсутні.
На переконання колегії суддів, у спірному рішенні ВККС належним чином мотивовано, чому вказані факти викликали обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 за показниками "безперервний розвиток" критерію особистої компетентності.
Щодо встановлення відповідності позивача критеріям доброчесності та професійної етики.
Відповідно до пункту 2.13 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім?ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.
Для оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики Комісією враховуються Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджені Вищою радою правосуддя (пункт 2.14 Положення).
Згідно з пунктом 2.15 Положення показники критеріям доброчесності та професійної етики оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди.
Відповідно до пункту 5.8 Положення вага критеріїв доброчесності та професійної етики складає 300 балів.
Комісія керується презумпцією, відповідно до якої суддя (кандидат на посаду судді) відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді) (пункт 5.9 Положення).
Згідно з пунктом 5.10 Положення суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики у разі встановлення невідповідності або наявності обґрунтованого сумніву в його відповідності хоча б одному показнику, визначеному пунктом 2.13 цього Положення. Такий суддя (кандидат на посаду судді), припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Пункт 5.11 Положення визначає, що під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання враховуються обставини, що вказують на істотність порушення правил та/або норм, зокрема: тяжкість діяння та його наслідки, суб`єктивна сторона поведінки, історичний контекст події, систематичність, давність порушення тощо.
Відповідно до пункту 5.12 Положення кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм.
Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225.
Істотність порушень встановлюється Комісією при закритому обговоренні і визначається шляхом голосування. Кожне зниження балів повинно бути мотивовано в рішенні Комісії (пункт 5.13 Положення).
Колегія суддів звертає увагу, що доброчесність та професійна етика - це взаємопов`язаний комплекс морально-етичних якостей кандидата на посаду судді, що підтверджує його незалежність, чесність та відкритість як у службовій діяльності, так і поза її межами. Він охоплює принципи неупередженості, непідкупності, відповідального ставлення до етичних норм та бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті. Цей комплекс також включає законність джерел походження майна кандидата на посаду судді, відповідність рівня його життя та життя членів його сім`ї задекларованим доходам, а також узгодженість способу життя кандидата із його попереднім правовим статусом.
Доброчесність і професійна етика є фундаментальними критеріями, які забезпечують суспільну довіру до судової влади та гарантують дотримання принципів верховенства права.
Функціонування судової влади, до складу суддівського корпусу якої входитимуть судді, які не відповідають критеріям доброчесності та професійної етики, є таким, що не відповідає очікуванням суспільства та фактично ставить під загрозу інтереси національної безпеки, громадського порядку та захист прав і свобод людей.
Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.
Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя.
За визначенням терміна, який подано у Сучасному словнику з етики, доброчесністю є позитивна моральна якість, зумовлена свідомістю і волею людини, яка є узагальненою стійкою характеристикою людини, її способу життя, вчинків; якість, що характеризує готовність і здатність особистості свідомо і неухильно орієнтуватись у своїй діяльності та поведінці на принципи добра і справедливості.
Авторитет та довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.
Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм суддівської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, а також допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.
За результатами дослідження досьє кандидата, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також голосувань під час закритого обговорення за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за критеріями професійної етики та доброчесності, становить 0 балів із 300 можливих, що є нижчим за 75% (225 балів) від максимально можливого бала.
Комісія в оскаржуваному рішенні зазначила, що сукупність встановлених фактичних даних дає Комісії підстави для обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата показникам «чесність» та «законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу», що своєю чергою є достатнім для того, щоб вважати її такою, що не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики.
17.12.2024 Вища рада правосуддя рішенням № 3659/0/15-24 затвердила Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення критеріїв доброчесності та професійної етики, однакових принципів їх застосування всіма суб`єктами оцінювання (далі - Єдині показники).
Відповідно до пункту 14 Єдиних показників оцінка доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) полягає в оцінюванні відповідності судді (кандидата на посаду судді) таким показникам: незалежність; неупередженість; дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті; чесність; сумлінність; непідкупність; законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.
Пунктом 18 Єдиних показників визначено, що чесність - це правдивість, принциповість, щирість судді (кандидата на посаду судді) у професійній діяльності та особистому житті.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику чесності, якщо, зокрема, але не виключно:
1) завжди, а не лише під час виконання своїх посадових обов`язків, поводився відповідно до свого статусу, проявляв гідність і добропорядність, діяв згідно з вимогами законодавства, правилами професійної етики, вимогами академічної доброчесності, іншими етичними нормами щодо чесності;
2) надав достовірну та відому йому інформацію в деклараціях доброчесності судді (декларації доброчесності кандидата на посаду судді), деклараціях родинних зв`язків судді (декларації родинних зв`язків кандидата на посаду судді), деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про яку має бути обізнаний;
3) надав правдиві усні та/або письмові відомості під час участі в доборі, конкурсі, кваліфікаційному оцінюванні, дисциплінарному провадженні, інших юридичних процедурах, у яких такий суддя (кандидат на посаду судді) брав та/або бере участь; не приховував таких відомостей за наявності підстав вважати, що вони були йому відомі, крім випадків, коли законодавство дозволяє відмовлятись від надання інформації;
4) під час досягнення професійних цілей та успіхів дотримувався етичних принципів щодо себе чи членів своєї сім`ї;
5) під час набуття права на об`єкти цивільних прав, отримання інших благ, переваг, пільг чи статусу, виконання обов`язків, вирішення спорів не допускав поведінки, яка на думку звичайної розсудливої людини може завдати шкоди авторитету правосуддя чи знизити рівень суспільної довіри до суду;
6) в особистому та професійному житті поводився так, щоб його поведінка на думку звичайної розсудливої людини була прикладом неухильного додержання принципу верховенства права, вимог законодавства та присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки;
7) докладає зусиль для того, щоб члени його сім`ї діяли відповідно до законодавства та утримувалися від поведінки, яка на думку звичайної розсудливої людини може завдати шкоди авторитету правосуддя чи знизити рівень суспільної довіри до суду.
Згідно з пунктом 21 Єдиних показників суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику законність джерел походження прав на об`єкти цивільних прав, якщо джерела походження прав на об`єкти цивільних прав судді (кандидата на посаду судді) та членів його сім`ї не викликають обґрунтованого сумніву в їх законності.
Законність джерел походження прав на об`єкти цивільних прав не викликає обґрунтованого сумніву, якщо, зокрема, але не виключно:
1) дії судді (кандидата на посаду судді), спрямовані на набуття прав на об`єкти цивільних прав, не суперечать вимогам законодавства, правилам професійної етики та є добросовісними;
2) вартість об`єктів цивільних прав, набутих суддею (кандидатом на посаду судді) та/або членами його сім`ї, відповідає розміру їхніх доходів, отриманих із законних джерел у періоди, що передують набуттю відповідних об`єктів цивільних прав;
3) набуте суддею (кандидатом на посаду судді) та членами його сім`ї право власності/користування на об`єкт цивільних прав безоплатно або від пов`язаної із суддею (кандидатом на посаду судді) та членами його сім`ї особи було набуте попереднім власником/власником із законних джерел за ринковою вартістю;
4) право на об`єкт цивільних прав оформлено без ознак приховування особи судді (кандидата на посаду судді) як власника або користувача;
5) право на об`єкт цивільних прав за оплатним договором набуте суддею (кандидатом на посаду судді) або членами його сім`ї за ціною, що істотно не відрізняється від ринкової вартості;
6) підстави та порядок набуття суддею (кандидатом на посаду судді) та членами його сім`ї права на об`єкт цивільних прав не мають очевидних ознак невідповідності вимогам законодавства, про які суддя (кандидат на посаду судді) та члени його сім`ї не могли не знати;
7) під час набуття або відчуження прав на об`єкт цивільних прав суддею (кандидатом на посаду судді) та членами його сім`ї дотримано вимоги антикорупційного законодавства, законодавства про оцінку та оціночну діяльність, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, податкового законодавства, нормативних актів Національного банку України, інших нормативно-правових актів.
Згідно з пунктом 22 Єдиних показників рівень життя судді (кандидата на посаду судді) відповідає задекларованим доходам, якщо рівень його майнового стану не викликає у звичайної розсудливої людини обґрунтованого сумніву в можливості правомірного його формування за рахунок задекларованих доходів, отриманих із законних джерел, якщо, зокрема, але не виключно суддя (кандидат на посаду судді) здійснював витрати, розмір яких відповідає його рівню життя, задекларованим доходам.
Нагадаємо, що обґрунтуванням висновку про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики слугували такі обставини.
1. Кандидат у декларації за 2018 рік у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» зазначила лише один дохід - заробітну плату її чоловіка в розмірі 13 459 грн за рік. Будь-які інші доходи ОСОБА_1 або членів її сім`ї у декларації відсутні. Отже, сукупний річний дохід сім`ї кандидата є меншим, ніж прожитковий мінімум на одну особу визначений у 2018 році, що свідчить про неможливість забезпечення базових потреб сім`ї з двох осіб у межах задекларованих доходів.
2. У декларації за 2022 рік вказано про набуття у власність автомобіля «Mitsubishi space star» 2003 року випуску, вартістю 25 000 грн, право власності на який зареєстровано 08.07.2022, проте у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» та розділі 12 «Грошові активи» не зазначено жодних доходів чи заощаджень, що свідчить про невідповідність між задекларованими витратами та фінансовими можливостями кандидата.
3. У рішенні зазначено, що 20.12.2023 кандидат набула у власність автомобіль «Nissan Qashqai» 2018 року випуску вартістю 591 626 грн. Водночас, сукупний дохід кандидата за 2023 рік, задекларований переважно у вигляді грошових подарунків та благодійної допомоги, становив 701 590 грн.
За наведеними у рішенні розрахунками, після сплати податків і придбання автомобіля залишок коштів кандидата міг становити близько 96 964 грн, що, з урахуванням витрат на проживання, а також того, що протягом 2023 року кандидат 12 разів перетинала державний кордон, викликає сумніви у реалістичності забезпечення відповідного рівня життя за рахунок задекларованих доходів.
Крім того, Комісія зазначила, що доходи у вказаний період формувалися переважно за рахунок грошових подарунків, окремі з яких отримані від осіб, які не є близькими родичами, а отже підлягали оподаткуванню. Більш того, ВККС зазначила, що розмір задекларованих доходів осіб, які надавали кандидату значні суми також викликає сумнів у можливості дарування таких сум коштів.
4. У деклараціях за 2018, 2022, 2023, 2024 роки, в розділі 16 «Входження суб`єкта декларування до керівних, ревізійних чи наглядових органів об`єднань організацій, членство в таких об`єднаннях (організаціях)» щодо членства в організаціях, у тому числі професійних об`єднаннях, не було зазначено інформації про членство кандидата у Національній асоціації адвокатів України.
5. У декларації за 2022 рік у розділі 12.1 «Банківські та інші фінансові установи, у тому числі за кордоном, у яких у суб`єкта декларування або членів його сім`ї відкриті рахунки або зберігаються кошти, інше майно» не зазначено жодних відомостей. Тобто кандидат не вказала жодного банку чи іншої фінансової установи, у яких вона або члени її сім`ї мали відкриті рахунки чи розміщено кошти.
6. В електронному досьє кандидата на посаду судді відсутні відомості про подання декларації доброчесності за 2023 рік та декларації родинних зв`язків за 2019-2023 роки. Крім того, під час перевірки поданих кандидатом декларацій доброчесності та родинних зв`язків в електронному досьє кандидата встановлено, що під час подання документів для участі в Конкурсі, ОСОБА_1 не подала декларації доброчесності та родинних зв`язків встановленої форми, визначеної рішенням Комісії від 02.11.2023. Водночас подано декларації доброчесності та родинних зв`язків, сформовані під час подання документів для участі конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Комісією від 09.08.2019 № 154/зп-10.
7. Розмір задекларованих кандидатом доходів від адвокатської діяльності викликає сумніви щодо їх відповідності обсягу фактично здійснюваної професійної діяльності, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів сукупний дохід кандидата від провадження незалежної професійної діяльності за 2011- 2024 роки становить лише 150 500 грн.
8. Комісія зазначила, що кандидат фактично користувалася офісним приміщенням у місті Одеса у зв`язку зі здійсненням адвокатської діяльності, однак у деклараціях за 2023 та 2024 роки право користування цим приміщенням у розділі «Об`єкти нерухомості» не відображено.
9. Комісія зазначила, що у декларації за 2018 рік кандидат задекларувала наявність у власності двох транспортних засобів - «Mitsubishi Galant» 1991 року випуску та «Kia Magentis» 2006 року випуску, які були набуті у 2013 році за 37 000 грн та 44 000 грн відповідно. Водночас, за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, сукупні доходи кандидата та її чоловіка за попередні роки були незначними, а саме: сукупний дохід кандидата за 2003-2011 роки - 139527,04 грн; сукупний дохід чоловіка кандидата за 2003-2012 роки - 38427,46 грн.
10. У деклараціях за 2022-2024 роки в розділі 4 «Об`єкти незавершеного будівництва» кандидат декларує право власності чоловіка на квартиру, загальною площею 45,6 кв.м, розташовану в с. Фонтанка Одеської області, дата набуття права - 01.08.2018. Проте, кандидатом не задекларувала вказане право чоловіка в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік.
11. Відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів кандидат у 2022 році отримала від РО ОІРГ «ХАБАД-ШОМРЕЙ ШАБОС» благодійну допомогу в розмірі 3 578,73 грн, чоловік кандидата отримав соціальні виплати від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради: у 2023 році - 6 762 грн, у 2024 році - 31 020 грн. Водночас у деклараціях за 2022-2024 роки вказані виплати не задекларовано.
Позивачка стверджує, що висновки Комісії є невмотивованими та необґрунтованими, оскільки рівень доходів її чоловіка та сина був достатнім для утримання сім`ї, а станом на кінець звітного періоду у 2018 році у неї та її чоловіка були відсутні заощадження, які перевищували б встановлений поріг у 50 прожиткових мінімумів. З огляду на це позивачка вважає, що у неї був відсутній обов`язок зазначати відповідні відомості у декларації, а тому висновок Комісії про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» є помилковим.
Разом із тим, із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що Комісія, не заперечуючи можливості отримання чоловіком позивачки та її сином доходів, зокрема від діяльності, пов`язаної з мореплавством, зосередила увагу на належності виконання позивачкою обов`язку декларування відповідних відомостей. Зокрема, Комісія виходила з того, що надана позивачкою інформація не дає можливості встановити ані розмір заощаджень, які могли бути сформовані за рахунок доходів чоловіка, ані обсяг фінансової допомоги, яку вона отримувала від сина починаючи з 2018 року, тим більше з урахуванням того, що під час надання письмових та усних пояснень позивачка не змогла надати чітких відповідей на ці питання.
Суд ураховує, що позивачка не заперечувала факт отримання її чоловіком та сином доходів (щонайменше близько 3000 доларів США на місяць кожним), однак такі відомості не були відображені у декларації за 2018 рік. Водночас відповідно до пункту 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації підлягають зазначенню відомості про доходи як самого суб`єкта декларування, так і членів його сім`ї, незалежно від джерела їх походження.
У цьому контексті Комісія обґрунтовано досліджувала як питання незазначення доходів (розділ 11 декларації), так і питання незазначення грошових активів (розділ 12 декларації) у деклараціях за 2018 та 2022 роки. За результатами такого дослідження Комісія дійшла висновку, що попри наявність доходів у чоловіка позивачки, а також надання їй фінансової допомоги сином, відповідні відомості у деклараціях відсутні, як і не відображено отриману позивачкою у 2022 році благодійну допомогу.
Суд погоджується з тим, що доводи позивачки щодо специфіки діяльності її чоловіка та сина, пов`язаної з мореплавством, самі по собі не спростовують встановлених Комісією обставин, оскільки надані договори моряка із зазначенням розміру заробітної плати не дають можливості встановити фактичний обсяг накопичених заощаджень, що прямо зазначено і в оскаржуваному рішенні.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час співбесіди позивачка зазначала, що у 2018 та 2022 роках вона особисто доходів не отримувала, а забезпечення сім`ї здійснювалося за рахунок раніше накопичених коштів чоловіка та фінансової допомоги сина. Водночас вона визнала, що не відображала таку допомогу у деклараціях, вважаючи, що відсутній обов`язок її декларування, оскільки син не є членом сім`ї, хоча згодом визнала помилковість такого підходу.
Разом із тим суд звертає увагу на непослідовність позиції позивачки. Так, у позовній заяві вона одночасно зазначає про відсутність будь-якої фінансової допомоги від сина, водночас визнаючи, що він фактично забезпечував витрати сім`ї, зокрема на житло, комунальні послуги, харчування та інші потреби. Більше того, у декларації за 2023 рік позивачка зазначила отримання доходу у розмірі 200 000 грн від особи, яка не є членом її сім`ї, що свідчить про вибірковий підхід до виконання обов`язку декларування.
Також із матеріалів справи вбачається, що позивачка підтверджувала отримання від сина значних сум коштів, зокрема для придбання транспортних засобів та здійснення інвестицій (пайового внеску за договором щодо квартири), що додатково свідчить про наявність фінансових операцій, які підлягали відображенню у деклараціях.
Окремо суд ураховує встановлені Комісією суперечності у поясненнях позивачки щодо періоду проживання її сина однією сім`єю з нею. Зокрема, у різних поясненнях та під час співбесіди позивачка наводила відмінні відомості щодо такого періоду, що, впливає на визначення його статусу як члена сім`ї у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтування позовних вимог у цій частині зводиться до доводів позивачки про надання нею достатніх доказів, які підтверджують рівень доходів її чоловіка та сина, зокрема отриманих від діяльності, пов`язаної з мореплавством. Водночас Комісія в оскаржуваному рішенні не заперечувала факт отримання таких доходів, а суд, зі свого боку, бере до уваги подані позивачкою документи щодо працевлаштування та отримання відповідних доходів. Однак визначальним у цьому випадку є не сам факт наявності доходів, а належне виконання обов`язку щодо їх декларування, на чому, власне, і була зосереджена увага Комісії під час проведення кваліфікаційного оцінювання.
У частині, що стосується обставин придбання її чоловіком об`єкта незавершеного будівництва, позивачка вважає необґрунтованими висновки Комісії щодо суперечливості наданих нею пояснень, зазначаючи, що з тексту оскаржуваного рішення, нібито, не є зрозумілим, у чому саме полягає така суперечність. При цьому, позивачка стверджує, що дії її чоловіка під час придбання зазначеного об`єкта нерухомого майна не порушували умов договору, а нею під час співбесіди було надано вичерпні пояснення з цього приводу.
Разом із тим, із змісту оскаржуваного рішення убачається, що Комісія чітко навела, у чому саме полягає суперечливість наданих позивачкою пояснень. Зокрема, під час співбесіди позивачка зазначала, що загальна вартість об`єкта за договором про пайову участь № 18/22 від 01.08.2018 становить еквівалент 29 184 доларів США, при цьому перший внесок складав 15 000 доларів США, а решта коштів сплачувалась частинами упродовж періоду з серпня 2018 року до березня 2021 року.
Водночас відповідно до умов пункту 5.2 зазначеного договору сукупний розмір платежів за цей період становить 26 265 доларів США (850 доларів США щомісячно та останній платіж у розмірі 765 доларів США), що разом із першим внеском у розмірі 15 000 доларів США становить загальну суму 41 265 доларів США.
Таким чином, наведені позивачкою пояснення щодо вартості об`єкта та порядку здійснення розрахунків не узгоджуються між собою та з умовами договору, що і було покладено Комісією в основу висновку про їх суперечливість.
Водночас, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка фактично обмежилась твердженням про відсутність такої суперечливості, однак не надала пояснень, які б усували виявлену Комісією невідповідність між зазначеною нею загальною вартістю об`єкта та сумою фактично сплачених коштів.
У частині щодо отримання та декларування доходів від здійснення адвокатської діяльності, позивачка стверджує, що висновки Комісії є невмотивованими та необґрунтованими, оскільки вона не є засновником адвокатського об`єднання та, відповідно, не несе відповідальності за організацію бухгалтерського обліку, а також не отримувала дивідендів від діяльності такого об`єднання.
Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що під час проведення співбесіди позивачка зазначала про здійснення адвокатської діяльності, вказуючи орієнтовні розміри гонорару, а також значну кількість клієнтів, яким нею надавалася правова допомога, переважно з оплатою у готівковій формі.
Водночас, за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, загальний дохід позивачки за період з 2011 до 2024 року становить 150 500 грн, що є явно непропорційним задекларованим обсягам здійснюваної професійної діяльності. 
За таких обставин Комісія обґрунтовано звернула увагу на наявність розбіжностей між тривалістю та інтенсивністю професійної діяльності позивачки, з одного боку, та фактично задекларованими доходами - з іншого, що об`єктивно викликає сумнів у повноті та достовірності поданих відомостей.
При цьому посилання позивачки на можливі недоліки в організації бухгалтерського обліку адвокатського об`єднання не можуть бути визнані переконливими, оскільки не спростовують установлених Комісією фактичних обставин, а також не звільняють її як суб`єкта декларування від обов`язку відображати отримані доходи не тільки у розумінні податкового законодавства, а й у рамках антикорупційного як суб`єкта декларування.
Щодо обставин неподання декларації доброчесності за 2023 рік та декларацій родинних зв`язків за 2019- 2023 роки, колегія суддів звертає увагу, що позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування технічного збою чи інших об`єктивних обставин, які б унеможливили своєчасне оприлюднення відповідних декларацій. Самі лише припущення про можливі технічні несправності не можуть вважатися достатнім обґрунтуванням невиконання встановленого обов`язку.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені позивачкою доводи є непослідовними, внутрішньо суперечливими та не спростовують встановлених Комісією обставин. Водночас висновки Комісії у цій частині ґрунтуються на належних та достатніх фактичних даних, є логічно пов`язаними з установленими обставинами та відповідають критеріям об`єктивності, вмотивованості та раціональності.
Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповідає вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону про судоустрій щодо вмотивованості, не є свавільним, прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, у зв`язку з чим Верховний Суд відмовляє у задоволенні позову.
За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання позову у цій справі відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись статтями 241-243, 246, 266 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 30.03.2026.

Головуючий суддя І. В. Дашутін

Судді І. А. Васильєва

В. В. Хохуляк

О. О. Шишов

В. П. Юрченко