УХВАЛА

30 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/7174/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» (далі - ТОВ «Компас», скаржник)
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025,
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025,
постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026
у справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Комінбанк» 
до ТОВ «Компас»
про розірвання договору та стягнення заборгованості у розмірі 1 694 544,00 грн,
та за зустрічним позовом ТОВ «Компас»
до Акціонерного товариства «Комінбанк» (далі - АТ «Комінбанк»)
про стягнення заборгованості у розмірі 2 765 033,39 грн,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Компас» 23.03.2026 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема: 
скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині задоволення вимоги за первісним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 1 694 544,00 грн та судового збору й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити повністю;
скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині висновків, викладених у мотивувальній частині зазначених рішень про те, що договір оренди нежитлових приміщень за адресою: Київ, вул. Немировича-Данченка, 16 від 15.02.2022 є розірваним з 30.09.2022;
скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині залишення без задоволення апеляційної скарги ТОВ «Компас», задоволення апеляційної скарги АТ «Комінбанк» щодо скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 в частині задоволення зустрічного позову та ухвалення в цій частині нового рішення, яким пункти 4, 5, 7 викладено у такій редакції: « 4. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» - задовольнити частково. 5. Стягнути з Акціонерного товариства «Комінбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» заборгованість у розмірі 488 911 (чотириста вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот одинадцять) грн 64 коп та судовий збір у розмірі 5 866 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість тисяч) грн 94 коп. 7. Зарахувати вимоги Акціонерного товариства «Комінбанк» в рахунок вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас», стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» на користь Акціонерного товариства «Комінбанк» заборгованість у розмірі 1 225 906 (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч дев`ятсот шість) грн 89 коп», - та залишити в цій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 без змін;
скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі №910/7174/25 в частині відмови у стягненні судових витрат ТОВ «Компас» з АТ «Комінбанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи №910/7174/25 Господарським судом міста Києва в повному обсязі у розмірі 125 600, 60 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, скаржник у прохальній частині касаційної скарги просить зупинити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 до остаточного розгляду справи.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 для розгляду справи №910/7174/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.
Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Верховний Суд встановив таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
За приписами частини 3 статті 311 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Згідно з пунктами 1- 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судового рішення суду на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а у випадку оскарження на підставі 4 частини другої статті 287 ГПК України зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України. 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Крім того, у цьому випадку необхідно чітко вказати норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи; обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
До того ж, обґрунтовуючи подібність правовідносин як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права суди першої та (або) апеляційної інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Якщо скаржник вважає, що суди порушили норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, або інші порушення норм процесуального права, передбачені частиною першою / третьою статті 310 ГПК України, то в цьому разі у касаційній скарзі слід вказати пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та має бути конкретно зазначено, з вказівкою на частину першу або/та третю статті 310 ГПК України.
Водночас зазначення у касаційній скарзі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України як підстави для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд, якщо суд не дослідив зібраних у справі доказів, можливе лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Отже, обрання скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України та пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України можливе лише у поєднанні разом з підставою касаційного оскарження судового рішення визначеної пунктом / пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України. 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.
Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Суд касаційної інстанції в силу приписів статті 300 ГПК України переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі, про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом у прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права суди першої та (або) апеляційної інстанцій застосували без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
ТОВ «Компас» у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що суди при ухваленні оскаржуваних рішень неправильно застосували норми матеріального права, а саме:
- статтю 13 Цивільного кодексу України - суди проігнорували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі №904/5429/18 від 22.06.2022, у справі №910/9351/20 від 28.04.2021, у справі №923/875/19 від 31.03.2021, у справі №904/5525/18 від 15.10.2020, у справі №910/7515/19 від 14.05.2020 та інших, щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці);
- статтю 1212 Цивільного кодексу України - суди проігнорували правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18), від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) та постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №185/446/18, провадження №61-434св20, від 11.01.2023 у справі №548/741/21, провадження №61-1022св22. 
Отже, зазначена скаржником підстава за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі не є очевидно неприйнятною.
Проте скаржник, зазначивши пункт 4 частини третьої статті 287 ГПК як підставу для касаційного оскарження, зазначає, що суди при ухваленні оскаржуваних рішень порушили норми процесуального законодавства, а саме: частину першу статті 75 ГПК України та частину другу статті 237 ГПК України та частини першу, четверту, п`яту статті 236 ГПК України не здійснили повного та всебічного з`ясування обставин, на які посилалося ТОВ «Компас» у заявах по суті справи та поясненнях щодо фактичних обставин справи, не дослідили належним чином усіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, разом з тим, не посилається на відповідний пункт / пункти, відповідної частини / частин статі 310 ГПК України у разі, якщо вважає, що судами порушено норми процесуального права.
Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
З огляду на те що додаткове судове рішення як похідне від первісного судового акта є його невід`ємною складовою й інший порядок оскарження додаткового судового рішення ГПК України не визначений, касаційне оскарження додаткового рішення здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом для основного рішення.
Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20.
Так, скаржника у касаційній скарзі зазначає, що внаслідок ухвалення оскаржуваного додаткового рішення та постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі №910/7174/25 у відповідній зазначеній ТОВ «Компас» частині судом порушені основні засади (принципи) господарського судочинства, встановлені в частині третій статті 2 ГПК України: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 4) неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Проте скаржник не визначає, з яких підстав, передбачених пунктами 1- 4 частини другої статті 287 ГПК України, він оскаржує додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у цій справі.
З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та підставами, які скаржник не навів у її тексті.
Суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 ГПК України).
Отже, враховуючи доводи касаційної скарги щодо оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, визначити конкретний пункт частини другої статті 287 ГПК України з одночасним посилання на конкретний пункт / пункти конкретної частини / частин статті 310 ГПК України, якщо вважає, що суди порушили норми процесуального права, а також щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та вказати / зазначити:
норми права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні без врахування висновку Верховного Суду, викладеного у зазначених скаржником постановах Верховного Суду (якщо оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 за підставою оскарження пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України);
обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (якщо оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 за підставою оскарження пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України);
щодо якої норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, яку саме норму права суд апеляційної інстанцій застосував неправильно, а також не обґрунтовує, у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (якщо оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 за підставою оскарження пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України);
підставу касаційного оскарження з урахуванням частин першої та/або третьої статті 310 ГПК (конкретний її пункт / пункти), зокрема, якщо вважає, що попередні судові інстанції не з`ясували належно всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог, не дослідили зібраних у справі доказів та/або встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (якщо ТОВ «Компас» оскаржує додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 за підставою оскарження пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України).
Наслідком неусунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
За приписами підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Згідно з частиною першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У підпункті 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлено: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлено: 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
За приписами частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025» (на момент подання позову) прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року визначений у розмірі 3 028 грн.
У поданій касаційній скарзі ТОВ «Компас» просить, зокрема: 
«3. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині задоволення вимоги за первісним позовом про стягнення з ТОВ «Компас» на користь АТ «Комінбанк» заборгованості у розмірі 1 694 544,00 грн та судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
4. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині висновків, викладених у мотивувальній частині зазначених рішень про те, що Договір оренди нежитлових приміщень за адресою: Київ, вул. Немировича-Данченка, 16 від 15.02.2022 є розірваним з 30.09.2022.
5. Скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 в частині залишення без задоволення апеляційної скарги ТОВ «Компас», задоволення апеляційної скарги АТ «Комінбанк» щодо скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 в частині задоволення зустрічного позову та ухвалення в цій частині нового рішення, яким пункти 4, 5, 7 викладено у наступній редакції: « 4. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» - задовольнити частково. 5. Стягнути з Акціонерного товариства «Комінбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» заборгованість у розмірі 488 911 (чотириста вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот одинадцять) грн 64 коп. та судовий збір у розмірі 5 866 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість тисяч) грн 94 коп. 7. Зарахувати вимоги Акціонерного товариства «Комінбанк» в рахунок вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас», стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» на користь Акціонерного товариства «Комінбанк» заборгованість у розмірі 1 225 906 (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч дев`ятсот шість) грн. 89 коп», - та залишити в цій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 без змін».
Як вбачається зі змісту судових рішень з цієї справи, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, АТ «Комінбанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Компас» про розірвання договору та стягнення заборгованості у розмірі 1 694 544,00 грн. 08.07.2025 від ТОВ «Компас» надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з АТ «Комінбанк» заборгованості у розмірі 2 765 033,39 грн.
Господарський суд міста Києва рішенням від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 первісний позов АТ «Комінбанк» задовольнив частково, стягнув з ТОВ «Компас» на користь АТ «Комінбанк» заборгованість у розмірі 1 694 544,00 грн та судовий збір у розмірі 20 334,53 грн, в іншій частині позову відмовив. Зустрічний позов ТОВ «Компас» задовольнив частково, стягнув з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» заборгованість у розмірі 2 361 056,00 грн та судовий збір у розмірі 28 332,67 грн, в іншій частині позову відмовив. Зарахував вимоги АТ «Комінбанк» в рахунок вимог ТОВ «Компас», стягнувши з АТ «Комінбанк» на користь ТОВ «Компас» заборгованість у розмірі 674 570,14 грн.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 18.02.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Компас» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Комінбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 задовольнив частково, рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 скасував в частині задоволення зустрічного позову та ухвалив в цій частині нове рішення, яким п.п.4, 5, 7 виклав у такій редакції:
« 4.Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» - задовольнити частково.
5. Стягнути з Акціонерного товариства «Комінбанк» (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 6, Ідентифікаційний код юридичної особи 21580639) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» (01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 61/11, квартира 43, ідентифікаційний код юридичної особи 31028801) заборгованість у розмірі 488 911 (чотириста вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот одинадцять) грн 64 коп та судовий збір у розмірі 5 866 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість тисяч) грн 94 коп.
7. Зарахувати вимоги Акціонерного товариства «Комінбанк» в рахунок вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас», стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» (01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 61/11, квартира 43, ідентифікаційний код юридичної особи 31028801) на користь Акціонерного товариства «Комінбанк» (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 6, Ідентифікаційний код юридичної особи 21580639) заборгованість у розмірі 1 225 906 (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч дев`ятсот шість) грн 89 коп». В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 у справі №910/7174/25 залишив без змін. 
Отже, з огляду на викладене та урахуванням того, що сплата судового збору залежить від вимог скаржника, а ТОВ «Компас» оскаржило рішення місцевого суду та постанову апеляційного господарських судів частково, а тому при поданні касаційної скарги в електронній формі через Електронний суд, ураховуючи вимогу немайнового характеру та вимоги майнового характеру, скаржник мав сплати судовий збір за коефіцієнтом 0,8, у сумі 86 669,50 грн [3 028 грн вимога немайнового характеру х 200% х 0,8] + [(1 694 544,00 грн + 488 911,64 грн + 1 225 906,89 грн вимоги майнового характеру) х1,5% х 200 х 0,8].
Водночас скаржник до касаційної скарги додав платіжну інструкцію (безготівковий переказ в національній валюті) №88 від 23.03.2026 про сплату судового збору в сумі 85 600,48 грн, а тому в такому разі скаржнику необхідно доплатити 1 069,02 грн судового збору, який має бути перерахований за актуальними реквізитами щодо сплати судового збору за подачу касаційної скарги до Верховного Суду на час вчинення такої дії та надати докази такої доплати.
Отже, всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.
Верховний Суд роз`яснює, що у разі неусунення вказаного недоліку касаційної скарги у встановлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
З огляду на викладене касаційна скарга ТОВ «Компас» підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України із наданням скаржникові строку для усунення зазначених недоліків, зокрема:
надати касаційну скаргу в новій редакції та вказати / визначити:
- конкретний пункт частини другої статті 287 ГПК України з одночасним посилання на конкретний пункт/пункти конкретної частини/частин статті 310 ГПК України, якщо вважає, що суди порушили норми процесуального права при ухваленні рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026;
- норми права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні без врахування висновку Верховного Суду, викладеного у зазначених скаржником постановах Верховного Суду (якщо оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 за підставою оскарження пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України);
- обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (якщо оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 за підставою оскарження пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України);
- щодо якої норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, яку саме норму права суд апеляційної інстанцій застосував неправильно, а також не обґрунтовує у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (якщо оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 за підставою оскарження пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України).
- підставу касаційного оскарження з урахуванням частин першої та/або третьої статті 310 ГПК (конкретний її пункт/пункти), у разі, зокрема, якщо вважає, що попередні судові інстанції належно не з`ясували всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог, не дослідили зібраних у справі доказів та/або встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (якщо ТОВ «Компас» оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 за підставою оскарження пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України);
документа на підтвердження доплати судового збору в сумі 1 069,02 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом (Касаційним господарським судом), які розміщені на сайті «Судова влада України» та є актуальними на час вчинення дії.
Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи, ураховуючи приписи статей 6, 42, 291 ГПК України.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків або не в повному обсязі їх усунення протягом установленого строку матиме наслідок повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України з огляду на зазначене. 
Враховуючи що касаційна скарга містить недоліки, Суд вважає за необхідне залишити її без руху, а отже, заявлене клопотання щодо зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі №910/7174/25 до остаточного розгляду справи розглядатиметься після усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 123, 174, 234, 235, 290, 291, 292 ГПК України, статтею 4 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі №910/7174/25 - залишити без руху.
2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Компас» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через «Електронний суд» або поштою на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.
3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Компас», що у разі невиконання / неповного виконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова