УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року
м. Київ

справа № 646/9162/23
провадження № 61-2586ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Вовчанський відділ ДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кружиліної О. А., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач   ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з    ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 21 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2021 року включно у розмірі 141 381,32 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

З таким судовим рішенням не погодився  ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: сплати судового збору в сумі 1 453,44 грн та надання оригіналу відповідної квитанції до канцелярії апеляційного суду; 2) заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року із зазначенням інших обґрунтованих підстав та відповідних доказів для його поновлення, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив із того, що сплив річний строк з дня складання повного тексту судового рішення, а річний строк є присічним і поновленню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України. Доказів, що протягом такого тривалого часу відповідач не мав можливості подати апеляційну скаргу, суду апеляційної інстанції надано не було.

У березні 2026 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. Вказує, що він не був належним чином повідомлений про дату розгляду справи та не отримував копію оскаржуваного рішення.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_2 , зміст ухвали Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Згідно із положеннями статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку року з дня складення його повного тексту.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а також пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2024 року у справі
№ 757/2593/19, від 06 березня 2024 року у справі № 953/5340/21, від 30 травня 2024 року у справі № 490/7952/20 звертав увагу, що законодавець, встановивши виключення, передбачені пунктами 1 та 2 частини другої
статті 358 ЦПК України, виходив, зокрема, із безпосередньої обізнаності учасника справи із наявністю відповідного судового провадження, а не з факту надіслання копії судового рішення, яким розгляд справи закінчено.

У постановах від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15-ц, від 21 червня 2023 року у справі № 202/32361/13-ц Верховний Суд дійшов висновку, що під неповідомленням особи про розгляд справи в контексті частини другої
статті 358 ЦПК України слід розуміти випадки, коли учасник справи взагалі жодним чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) не встановила підстав для відступу від правових висновків викладених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у справі
№ Б-24/129-08 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі
№ 340/3/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 214/63/20, від 14 вересня
2023 року у справі № 240/6538/20 та дійшла висновку, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала/не могла знати про розгляд справи.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

У розглядуваній справі апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_2 представляв адвокат Уманець А. І. на підставі ордера від 20 грудня 2023 року, серія АХ №1163879, який подавав клопотання, отримував процесуальні документи.

Копія судового рішення була направлена на адресу адвоката через підсистему «Електронний суд». З довідки про доставку електронного документу вбачається, що на адресу ОСОБА_4 доставлено копію оскаржуваного судового рішення 25 вересня 2024 року об 22:40:19.

Крім того, судом апеляційної інстанції також встановлено, що даних про те, що ОСОБА_2 розірвав договір про надання адвокатських послуг із ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18, ОСОБА_2 в розумінні пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України, не є особою не повідомленою про розгляд справи, оскільки був обізнаний про наявність у провадженні Червонозаводського районного суду міста Харкова справи
№ 649/9162/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вовчанський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а відомості про пропуск відповідачем строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили відсутні.

Встановивши, що апеляційна скарга подана у січні 2026 року після спливу передбаченого частиною другою статті 358 ЦПК України присічного строку - одного року з дня складення повного тексту рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2024 року, апеляційний суд з додержанням вимог процесуального закону дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Посилання заявника на неотримання копії судового рішення першої інстанції у спосіб, передбачений законом є безпідставним, оскільки процесуальний закон пов`язує можливість поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційну скаргу на яке подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, саме з повідомленням особи про судовий розгляд, а тому, з огляду на те, що апеляційним судом встановлено обізнаність особи про судовий розгляд, вказані доводи не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Доводи заявника про закінчення строку дії договору про надання правової допомоги були предметом апеляційного розгляду, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суду.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність передбачених частиною другої статті 358 ЦПК України підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вовчанський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 
 Судді:	 І. Ю. Гулейков    	
	Р. А. Лідовець    	
	Д. Д. Луспеник