ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 521/832/15-ц
провадження № 61-4976св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Грушицького А. І.,
суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року та додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 04 березня 2024 року у складі колегії суддів 
Вадовської Л. М., Комлевої О. С., Сєвєрової Є. С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, вимоги якого неодноразово в подальшому уточнював, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
(далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

На обґрунтування позову вказував, 10 січня 2014 року він та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримського регіонального управління уклали договір банківського вкладу (депозиту) вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0070055495500, відповідно до якого він через касу банку на депозитний рахунок № НОМЕР_1 вніс грошові кошти у розмірі 6 000,00 доларів США строком на 6 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 9 % річних. 

31 січня 2014 року він додатково вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 1 700 доларів США, а 05 березня 2014 року - 250 доларів США.

Вказував, що він також додатково оформив вісім вкладних (депозитних) рахунків вклад «Стандарт» строком на 1 місяць в системі інтернет-банкінгу «Приват 24» шляхом перерахування коштів з його карткового рахунку № НОМЕР_2 , а саме: № НОМЕР_3 від 14 лютого 2014 року у розмірі 1 000 доларів США; № НОМЕР_13 від 03 березня 2014 року у розмірі 2 000 доларів США; № НОМЕР_6 від 03 березня 2014 року у розмірі 1 500 доларів США; № НОМЕР_7 від 03 березня 2014 року у розмірі 1 500 доларів США; № НОМЕР_8 від 05 березня 2014 року у розмірі 1 500 доларів США; № НОМЕР_9 від 05 березня 2014 року у розмірі 1 500 доларів США; № НОМЕР_10 від 05 березня 2014 року у розмірі 1 500 доларів США; № НОМЕР_11 від 05 березня 2014 року у розмірі 1 500 доларів США.

Позивач стверджував, що він звертався до відповідача з заявою про надання копій договорів за депозитними рахунками та розрахунком за договорами вкладу, проте йому було відмовлено, а вклади не повернуто.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, зазначив, що суми вкладів та нараховані відсотки за договорами банківського вкладу (депозитними договорами) відповідачем не повернуто, тому має бути сплачено: суми вкладів за договорами банківського вкладу (депозитними договорами); нараховані відсотки за договорами банківського вкладу; компенсація в розмірі 3% річних від суми вкладів та нарахованих на них відсотків (відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стаття 625 ЦК України); пеня в розмірі 3% від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення (на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», далі - Закон України № 1023-XII). 

Позивач просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»:
- за договором № SAMDNWFD0070055495500 від 10 січня 2014 року (депозитний рахунок № НОМЕР_1 ) вклад у розмірі 7 950 доларів США, відсотки у розмірі 705,33 доларів США, 3 % річних від суми вкладів у розмірі 2 158,92 доларів США, 3 % річних від розміру процентів на суму вкладів у розмірі 191,54 доларів США, пеню 3 % від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення в розмірі 69 912,31 доларів США;
- за договором від 14 лютого 2014 року № SAMDNWFD0070077070200 (депозитний рахунок № НОМЕР_3) вклад у розмірі 1 000 доларів США, відсотки у розмірі 82,50 доларів США, 3 % річних від суми вкладів у розмірі 271,56 доларів США, 3 % річних від розміру процентів на суму вкладів у розмірі 22,40 доларів США, пеню 3 % від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення в розмірі 8 177,40 доларів США;
- за договором від 03 березня 2014 року № SAMDNWFD0070084832800 (депозитний рахунок № НОМЕР_13) вклад у розмірі 2 000 доларів США, відсотки у розмірі 151,90 доларів США, 3 % річних від суми вкладів у розмірі 543,12 доларів США, 3 % річних від розміру процентів на суму вкладів у розмірі 41,25 доларів США, пеню 3 % від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення в розмірі 15 056,33 доларів США;
- за договором від 03 березня 2014 року № SAMDNWFD0070084832900 (депозитний рахунок № НОМЕР_6) вклад у розмірі 1 500 доларів США, відсотки у розмірі 113,84 доларів США, 3 % річних від суми вкладів у розмірі 407,34 доларів США, 3 % річних від розміру процентів на суму вкладів у розмірі 30,91 доларів США, пеню 3 % від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення в розмірі 11 283,82 доларів США;
- за договором від 03 березня 2014 року № SAMDNWFD0070084833000 (депозитний рахунок № НОМЕР_7) вклад у розмірі 1 500 доларів США, відсотки у розмірі 113,84 доларів США, 3 % річних від суми вкладів у розмірі 407,34 доларів США, 3 % річних від розміру процентів на суму вкладів у розмірі 30,91 доларів США, пеню 3 % від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення в розмірі 11 283,82 доларів США;
- за договором від 05 березня 2014 року № SAMDNWFD0070086920600 (депозитний рахунок № НОМЕР_8) вклад у розмірі 1 500 доларів США, відсотки у розмірі 113,75 доларів США, 3 % річних від суми вкладів у розмірі 407,34 доларів США, 3 % річних від розміру процентів на суму вкладів у розмірі 30,89 доларів США, пеню 3 % від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення в розмірі 11 274,90 доларів США;
- за договором від 05 березня 2014 року № SAMDNWFD0070086919300 (депозитний рахунок № НОМЕР_9) вклад у розмірі 1 500 доларів США, відсотки у розмірі 113,75 доларів США, 3 % річних від суми вкладів у розмірі 407,34 доларів США, 3 % річних від розміру процентів на суму вкладів у розмірі 30,89 доларів США, пеню 3 % від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення в розмірі 11 274,90 доларів США;
- за договором від 05 березня 2014 року № SAMDNWFD0070086921400 (депозитний рахунок № НОМЕР_11) вклад у розмірі 1 500 доларів США, відсотки у розмірі 113,75 доларів США, 3 % річних від суми вкладів у розмірі 407,34 доларів США, 3 % річних від розміру процентів на суму вкладів у розмірі 30,89 доларів США, пеню 3 % від розміру процентів на суму вкладів за кожен день прострочення в розмірі 11 274,90 доларів США.

Короткий зміст судових рішень

Справу розглядали суди неодноразово.

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 21 серпня 2015 року позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 19 950 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Малиновський районний суд м. Одеси додатковим рішенням від 25 серпня 2015 року стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 860,93 доларів США. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 22 жовтня 2015 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2015 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2015 року - без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2015 року, додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси 
від 25 серпня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2015 року в частині стягнення коштів за договорами банківського вкладу скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Малиновський районний суд м. Одеси у складі судді Сегеди О. М. рішенням 
від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_3 , з метою обґрунтування своїх позовних вимог, не надав до суду оригіналів договору чи будь-яких інших документів на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок. Крім того, вимоги про стягнення з банку на його користь згідно із частиною другою статті 625 ЦК України трьох процентів річних у валюті вкладу, 
а саме в доларах США, не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд першої інстанції вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів з банківського вкладу, а також пені та 3% річних на підставі не завіреної та не підписаної, без реквізитів 
ПАТ КБ «ПриватБанк», печатки банку, даних щодо внесення коштів, копії виписки за рахунком.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2016 року скасував. Ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :
- грошові кошти, внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_1 від 10 січня 2014 року, у розмірі 7 950 доларів США та нараховані відсотки за користування вказаними коштами в розмірі 2 453,88 доларів США;
- грошові кошти, внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_7 від 03 березня 2014 року, у розмірі 1 500 доларів США та нараховані відсотки за користування вказаними коштами у розмірі 446,06 доларів США;
- грошові кошти, внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_6 від 03 березня 2014 року, у розмірі 1 500 доларів США та нараховані відсотки за користування вказаними коштами у розмірі 446,06 доларів США;
- грошові кошти, внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_13 від 03 березня 2014 року, у розмірі 2 000 доларів США та нараховані відсотки за користування вказаними коштами у розмірі 594,74 доларів США;
- грошові кошти, внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_8 від 05 березня 2014 року, у розмірі 1 500 доларів США та нараховані відсотки за користування вказаними коштами відповідно до договору у розмірі 445,32 доларів США;
- грошові кошти, внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_9 від 05 березня 2014 року, у розмірі 1 500 доларів США та нараховані відсотки за користування вказаними коштами відповідно до договору у розмірі 445,32 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд Одеської області додатковим рішенням від 12 жовтня 2017 року доповнив рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року. Стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :
- 3 % річних за депозитним рахунком № НОМЕР_1 від 10 січня 2014 року у розмірі 759,34 доларів США, що еквівалентно 19 760,76 грн;
- 3 % річних за депозитним рахунком № НОМЕР_7 від 03 березня 2014 року у розмірі 142,03 доларів США, що еквівалентно 3 696,13 грн;
- 3 % річних за депозитним рахунком № НОМЕР_6 від 03 березня 2014 року у розмірі 142,03 доларів США, що еквівалентно 3 696,13 грн;
- 3 % річних за депозитним рахунком № НОМЕР_13 від 03 березня 2014 року у розмірі 189,38 доларів США, що еквівалентно 4 928,35 грн;
- 3 % річних за депозитним рахунком № НОМЕР_8 від 05 березня 2014 року у розмірі 141,98 доларів США, що еквівалентно 3 694,83 грн;
- 3 % річних за депозитним рахунком № НОМЕР_9 від 05 березня 2014 року у розмірі 141,98 доларів США, що еквівалентно 3 694,83 грн.

Верховний Суд постановою від 09 жовтня 2019 року рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року скасував, направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Одеський апеляційний суд постановою від 01 лютого 2024 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2016 року скасував. Позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :
- за договором № SAMDNWFD0070055495500 від 10 січня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок НОМЕР_1) вклад в сумі 7 950 доларів США, проценти в сумі 157,45 доларів США, всього 8 107,45 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070077070200 від 14 лютого 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_3) вклад в сумі 1 000 доларів США, проценти в сумі 10,40 доларів США, всього 1 010,40 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070084832800 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_5) вклад в сумі 2 000 доларів США, проценти в сумі 14,88 доларів США, всього 2 014,88 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070084832900 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_6) вклад в сумі 1 500 доларів США, проценти в сумі 11,17 доларів США, всього 1 511,17 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070084833000 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_7) вклад в сумі 1 500 доларів США, проценти в сумі 11,17 доларів США, всього 1 511,17 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070086920600 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_8) вклад в сумі 1 500 доларів США, проценти в сумі 10,51 доларів США, всього 1 510,51 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD007008619300 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_9) вклад в сумі 1 500 доларів США, проценти в сумі 10,51 доларів США, всього 1 510,51 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070086922300 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_10) вклад в сумі 1 500 доларів США, проценти в сумі 10,51 доларів США, всього 1 510,51 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070086921400 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_11) вклад в сумі 1 500 доларів США, проценти в сумі 10,51 доларів США, всього 1 510,51 доларів США.

Постанову апеляційний суд мотивував доведеністю обставини укладення між сторонами договорів банківського вкладу, яку також визнає й сам відповідач, який відсутність у нього відповідних зобов`язань пояснює укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон») договором про переведення боргу.

Апеляційний суд вказав, що із наданих АТ КБ «ПриватБанк» документів встановлено, що за договорами № SAMDNWFD0070055495500, № НОМЕР_3, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8, № НОМЕР_9, № НОМЕР_10, № НОМЕР_11 станом на 17 листопада 2014 року обліковувались на рахунках грошові суми (вклади) та нараховані на дату переведення боргу проценти, як такі, що підлягають виплаті боржником.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний повернути вклади та проценти на вклади у розмірі грошових коштів (в тому числі й відсотки, які підлягають виплаті боржником), що вказані банком станом на 17 листопада 2014 року у електронному додатку «Додаток № 1 (Реєстр кредиторів) до Договору переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року, на виконання договорів банківського вкладу (депозиту), з урахуванням поданої ОСОБА_1 заяви від 15 січня 2015 року. Незважаючи на те, що суд не має доступу до банківської програми для здійснення розрахунку процентів за кожним з договорів за період з 17 листопада 2014 року до 15 січня 2015 року (з урахуванням того, що строкові вклади набули статусу вкладів на вимогу), це не звільняє банк від передбаченого абзацом 2 частини шостої статті 1061 ЦК України та умовами договорів обов`язку виплатити ОСОБА_1 усі нараховані до 15 січня 2015 року проценти на вклади за кожним з договорів.

Додатково апеляційний суд наголосив, що переведення боргу на підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договору про переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року без згоди ОСОБА_1 не породило правових наслідків для нього як кредитора.
20 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення за уточненими розрахунками на день ухвалення додаткового рішення: про стягнення процентів на вклади, 3% річних на суму вкладів та процентів, а також пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Одеський апеляційний суд додатковою постановою від 04 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Ухвалив додаткове рішення.

Зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» виплатити ОСОБА_1 проценти на вклади, що нараховані за період з 17 листопада 2015 року до 15 січня 2015 року 
- за договором № SAMDNWFD0070055495500 від 10 січня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок НОМЕР_1), 
- за договором № SAMDNWFD0070077070200 від 14 лютого 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_3), 
- за договором № SAMDNWFD0070084832800 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_5), 
- за договором № SAMDNWFD0070084832900 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_6), 
- за договором № SAMDNWFD0070084833000 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_7), 
- за договором № SAMDNWFD0070086920600 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_8), 
- за договором № SAMDNWFD007008619300 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_9), 
- за договором № SAMDNWFD0070086922300 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_10), 
- за договором № SAMDNWFD0070086921400 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_11).

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ):
- за договором № SAMDNWFD0070055495500 від 10 січня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок НОМЕР_1) 3% річних за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 347,84 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070077070200 від 14 лютого 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_3) 3% річних за період 
з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 43,35 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070084832800 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_5) 3% річних за період 
з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 86,45 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070084832900 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_6) 3% річних за період 
з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 64,84 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070084833000 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_7) 3% річних за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 64,84 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070086920600 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_8) 3% річних за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 64,81 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD007008619300 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_9) 3% річних за період 
з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 64,81 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070086922300 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_10) 3% річних за період 
з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 64,81 доларів США;
- за договором № SAMDNWFD0070086921400 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_11) 3% річних за період 
з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 64,81 доларів США.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :
- за договором № SAMDNWFD0070055495500 від 10 січня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_1) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 61 188 грн 31 коп.;
- за договором № SAMDNWFD0070077070200 від 14 лютого 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_3) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 4 041 грн 55 коп.;
- за договором №SAMDNWFD0070084832800 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_5) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 5 782 грн 65 коп.;
- за договором № SAMDNWFD0070084832900 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_6) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 4 340 грн 83 коп.;
- за договором № SAMDNWFD0070084833000 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_7) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 4 340 грн 83 коп.;
- за договором № SAMDNWFD0070086920600 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_8) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 4 084 грн 48 коп.;
- за договором № SAMDNWFD007008619300 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_9) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 4 084 грн 48 коп.;
- за договором № SAMDNWFD0070086922300 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_10) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 4 084 грн 48 коп.;
- за договором № SAMDNWFD0070086921400 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт» (депозитний рахунок № НОМЕР_11) пеню за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року в сумі 4 084 грн 48 коп.

Ухвалюючи додаткову постанову, суд апеляційної інстанції, посилаючись на пункт 2 частини першої статті 270 ЦПК України, вказав на необхідність зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» виплатити ОСОБА_1 проценти на вклади, що нараховані за період з 17 листопада 2014 року до 15 січня 2015 року за кожним з договорів; про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних та пені за кожним з договорів за період з 16 січня 2015 року до 21 липня 2016 року, тобто в межах позовних вимог, що були пред`явлені в суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у квітні 2024 року через систему «Електронний суд», Коцюба О. В., який діє від імені АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року та додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 04 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові.

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 22 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував цивільну справу із Малиновського районного суду м. Одеси. 

21 травня2024 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою від 08 січня 2026 року Верховний Суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 17 лютого 2026 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. 
(суддя-доповідач), Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк»,обґрунтовуючи наявність підстави для оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах:
- викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 593/9076/16-ц, постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18-ц, від 23 грудня 2021 року у справі № 910/13/21 (в частині неналежного відповідача);
- викладених у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 321/404/19, від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18 та від 17 травня 2023 року у справі № 757/54155/19 (щодо стягнення пені у зв`язку із припиненням правовідносин з договору банківського вкладу).

Заявник у касаційній скарзі звертає увагу на те, що під час судового розгляду справи він наголошував, що належним відповідачем у даному випадку має бути ТОВ «ФК «Фінілон», на яке покладено обов`язок щодо виконання вимог позивача. Стверджує, що згода кредитора не є необхідним елементом договору про переведення боргу.

Зауважує про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону України № 1023-XII в контексті нарахування пені.

Відзив на касаційну скаргу 

У травні 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить скасувати оскаржувані заявником постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримського регіонального управління уклали договори банківського вкладу (депозиту):
№ SAMDNWFD0070055495500 від 10 січня 2014 року вклад «Стандарт» строком до 10 липня 2014 року (6 місяців), процентна ставка 9 % річних, рахунок № НОМЕР_1; грошові кошти в сумі 6 000 доларів США позивач вніс готівкою через касу відділення банку. 31 січня 2014 року через систему інтернет-банкінгу «Приват 24» на рахунок № НОМЕР_1 внесено грошові кошти в сумі 1 700 доларів США, 05 березня 2014 року - грошові кошти в сумі 250 доларів США. Загальна сума вкладу (депозиту) - 7 950 доларів США;
рахунок № НОМЕР_3 від 14 лютого 2014 року вклад «Стандарт», 
строк 1 місяць, грошові кошти в сумі 1 000 доларів США перераховано з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;
рахунок № НОМЕР_5 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт», 
строк 1 місяць, грошові кошти в сумі 2 000 доларів США перераховано з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;
рахунок № НОМЕР_6 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт», 
строк 1 місяць, грошові кошти в сумі 1 500 доларів США перераховано з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;
рахунок № НОМЕР_7 від 03 березня 2014 року вклад «Стандарт», строк 1 місяць, грошові кошти в сумі 1 500 доларів США перераховано з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;
рахунок № НОМЕР_8 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт», 
строк 1 місяць, грошові кошти в сумі 1 500 доларів США перераховано з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;
рахунок № НОМЕР_9 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт», 
строк 1 місяць, грошові кошти в сумі 1 500 доларів США перераховано з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;
рахунок № НОМЕР_10 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт», 
строк 1 місяць, грошові кошти в сумі 1 500 доларів США перераховано з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;
рахунок № НОМЕР_11 від 05 березня 2014 року вклад «Стандарт», 
строк 1 місяць, грошові кошти в сумі 1 500 доларів США перераховано з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (т. 1 а. с. 9-12, 
т. 4 а. с. 10, 11).

30 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» листом № 20.1.0.0.0/7-20141029/936 відмовив у поверненні вкладів з нарахованими процентами, повідомивши, що договір банківського вкладу оформлений на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, у зв`язку із чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність (т. 1 а. с. 20). 15 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про повернення грошових коштів за договорами вкладу, яку банк отримав того ж дня (т. 1 а. с. 13).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду робить висновок про її часткове задоволення.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Зі змісту касаційної скарги відомо, що відповідач не згодний з оскаржуваними судовими рішеннями в частині стягнення пені на підставі положень Закону України № 1023-XII, а також в частині обґрунтування підстав для стягнення коштів саме з нього, оскільки вважає себе неналежним відповідачем у справі.
Отже, враховуючи приписи частини першої статті 400 ЦПК України, постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції Верховний Суд переглядає у вказаній частині.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши наявність між сторонами договірних правовідносин за депозитними вкладами, а також те, що АТ КБ «ПриватБанк» відмовляється належно виконати свої зобов`язання, які виникли на підставі укладених із позивачем договорів, існування яких не заперечується і самим відповідачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів Верховного Суду вже звертала увагу, що відповідач не оспорює судові рішення в частині наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача сум вкладів за відповідними договорами, процентів на них та 3 % річних від простроченої суми.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки товариство перевело за домовленістю свій борг на ТОВ «ФК «Фінілон», шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, Верховний Суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 520 ЦК України передбачено, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) інша особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Вказана практика є сталою у Верховному Суді та викладена у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17, від 15 червня 2022 року у справі № 199/5331/19, від 07 лютого 2024 року у справі № 757/28450/21-ц та інших.

У рішенні від 29 січня 2013 року у справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (No.2) (заява № 66610/09) Європейський суд з прав людини вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов`язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунка міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо за умови отримання відсотків. Власник рахунка правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи (пункт 52).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно 
або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що договори між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладені у письмовій формі, вони містять умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі.

Аналогічні висновки неодноразово викладалися Верховним Судом та містяться, зокрема, у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц, від 10 квітня 2024 року у справі № 521/17939/15-ц та інших.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 593/9076/16-ц, постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18-ц, від 23 грудня 2021 року у справі № 910/13/21, є безпідставними, оскільки висновки апеляційного суду не суперечать висновкам у наведених заявником постановах.

Щодо аргументів касаційної скарги про стягнення пені з банку Верховний Суд зазначає таке.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (абзац перший частини п`ятої статті 10 Закону України № 1023-XII).

Пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України № 1023-XII, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Після розірвання договорів банківського вкладу відносини сторін перестають бути споживчими, а за подальше прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення вкладів і процентів за користування коштами застосовується припис частини другої статті 625 ЦК України. Тобто з моменту розірвання договорів банківського вкладу на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України № 1023-XII, а тому зазначена пеня не нараховується.

Вказаний висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 03 липня 2023 року в справі № 175/4639/19, у якій вказано, що:
«Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, 
а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання особою, яка є виконавцем чи надає споживачу послуги. Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).
У справі, яка переглядається, суд установив, що 15 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало заяву ОСОБА_1 про розірвання договорів банківського рахунка № НОМЕР_12 від 24 квітня 2012 року та № SAMDN03000113927879 від 16 жовтня 2013 року. Отже, з 17 листопада 2019 року (з урахуванням вихідних днів) між сторонами припинилися договірні правовідносини за цими договорами. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).
Як установив суд, ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з відповідача пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тоді як договори банківських рахунків було розірвано 17 листопада 2019 року за його власною ініціативою. Оскільки між ОСОБА_1 та банком з 17 листопада 2019 року припинено правовідносини за вказаними договорами банківських рахунків, то частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за вказаними договорами банківських рахунків відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначене узгоджується з правовими висновками, що містяться у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 572/3074/20 (провадження № 61-17395св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21), від 22 червня 2022 року у справі № 522/9488/18 (провадження № 61-5304св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 757/10991/19-ц (провадження № 61-2639св22)».

У справі, що розглядається, позивач, серед іншого, просив стягнути з відповідача пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України № 1023-XII за період з 16 січня 2015 року до моменту розгляду справи судом.

З установлених обставин справи відомо, що укладені між сторонами цієї справи договори банківського вкладу (депозиту) є розірваними, оскільки 15 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про повернення грошових коштів за договорами вкладу, яку банк отримав того ж дня (т. 1 а. с. 13).

Враховуючи наведене обґрунтування із посиланням на відповідні висновки Верховного Суду, заявлена вимога позивача про стягнення з відповідача пені після розірвання договорів банківського вкладу на підставі Закону України № 1023-XII задоволенню не підлягає.

Таким чином, доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону України № 1023-XII в контексті нарахування пені підтвердилися. Тому оскаржувана додаткова постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню у частині стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України № 1023-XII із ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні такої позовної вимоги.

Крім цього, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що мотивувальна частина постанови апеляційного суду від 01 лютого 2024 року містить висновок про обов`язок банку виплатити ОСОБА_1 нараховані до 15 січня 2015 року проценти на вклади за кожним з договорів, проте у резолютивній частині додаткової постанови апеляційний суд зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» виплатити ОСОБА_4 проценти на вклади за період з 17 листопада 2015 року до 15 січня 2015 року, а тому оскаржувану додаткову постанову необхідно змінити, вказавши правильний період нарахування процентів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункти 1 і 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Ураховуючи наведені висновки щодо застосування норм права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, додаткову постанову апеляційного суду в частині визначення періоду виплати процентів на вклади змінити, вказавши правильний період - з 17 листопада 2014 року по 15 січня 2015 року, додаткову постанову в частині стягнення пені скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. 

Постанову Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

Додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 04 березня 2024 року в частині визначення періоду, за який акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» має виплатити ОСОБА_1 проценти на вклади змінити, вказавши період з 17 листопада 2014 року по 15 січня 2015 року.

Додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 04 березня 2024 року в частині стягнення з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	А. І. Грушицький  	
Судді 	С. О. Карпенко    І. В. Литвиненко   Є. В. Петров    В. В. Пророк