УХВАЛА
02 березня 2026 року
м. Київ
справа № 523/6950/23
провадження № 61-2012ск26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєва Юлія Сергіївна, ОСОБА_1 , 
про скасування реєстрації права власності, витребування майна з володіння,
ВСТАНОВИВ:
13 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Славінський В. А., засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року 
у зазначеній справі.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом 
до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів 
у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження 
(про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вбачається, що оскаржену постанову суд апеляційної інстанції ухвалив 
25 вересня 2025 року, повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року, касаційну скаргу надіслано засобами поштового зв`язку 13 лютого 2026 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження. 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке мотивовано тим, що повний текст оскаржених судових рішень представник заявниці отримав 06 лютого 2026 року, 
на підтвердження чого надано докази, а саме адвокатський запит про надання копій оскаржених судових рішень з розпискою про отримання.
А тому заявниця вважає, що існують поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення та просить його поновити.
Проаналізувавши наведені доводи клопотання заявниці, Верховний Суд приходить до висновку, що обставини, зазначені в якості причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, не є поважними, наведені представником 
ОСОБА_1 - адвокатом Славінським В. А. доводи не підтверджують об`єктивну неможливість оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси 
від 22 січня 2025 року та постанови Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2025 рокув межах строку, визначеного законом.
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо 
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними 
(частина перша статті 127 ЦПК).
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів 
з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК).
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК).
За змістом пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, 
що оскаржується. До касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності (пункт 2 частини четвертої статті 392 ЦПК).
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання 
чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі 
в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням 
про вручення - якщо така адреса відсутня.
З адвокатського запиту про надання копії рішення Суворовського районного суду 
м. Одеси від 22 січня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 25 вересня 2025 року вбачається, що представник ОСОБА_1 - адвокат Славінський В. А. отримав копії оскаржених судових рішень 06 лютого 2026 року.
Однак заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що апеляційним судом порушено порядок вручення їй копії судового рішення, визначений статтею 272 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження неможливості отримання копії оскарженої постанови до 06 лютого 2026 року.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду 
на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпроголошено право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна 
скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею 
у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися 
до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження 
на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Слід також зазначити, що до відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не має можливості перевірити наявність чи відсутність доказів 
на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику, оскільки за правилом частини сьомої статті 394 ЦПК України питання 
про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.
За таких обставин суд визнає підстави, наведені заявником, неповажними, тому касаційну скаргу відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України слід залишити без руху з наданням заявниці права подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із зазначенням інших підстав для його поновлення та надати докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження чи докази що підтверджують порушення апеляційним судом порядку вручення їй копії судового рішення, визначений статтею 272 ЦПК України (супровідний лист, поштовий конверт про надсилання кореспонденції апеляційним судом, довідку апеляційного суду щодо надсилання 
на адресу ОСОБА_1 на виконання вимог статті 272 ЦПК України копії повного тексту постанови Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року та щодо отримання/неотримання копії такої постанови тощо).
Якщо заявником у встановлений судом строк не буде подано заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України (абзац другий частини третьої статті 393 ЦПК).
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору 
у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, 
в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Зважаючи на те, що позов було подано у квітні 2023 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2023 року.
Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 
був встановлений у розмірі 2 684,00 грн.
Предметом позову у цій справі є скасування реєстрації права власності та витребування майна з володіння.
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13 420,00 грн). 
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України 
«Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, 
яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн).
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» 
за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно 
або його витребування - вартістю майна.
Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, 
що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі 
№ 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено, що «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення 
майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить 
про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову 
(пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року 
у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. 
Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці».
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).
Тому вимоги у цій справі про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння мають майновий характер, оскільки підлягають грошовій оцінці.
У касаційній скарзі заявник визначила ціну позову у розмірі 1 906 760,17 грн 
та сплатила судовий збір у розмірі 38 140,00 грн.
На підтвердження ціни позову заявник надала довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09 лютого 2026 року, а саме квартири 
АДРЕСА_1 , яка є спірним майном. Вартість квартири становить 1 906 760,17 грн. 
Ціну позову заявник визначила, виходячи з вартості спірного нерухомого майна. Однак така ціна позову визначена станом на 09 лютого 2026 року.
Верховний Суд звертає увагу на те, що ціна позову визначається станом на день його подання до суду.
Оскільки з поданої касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості спірного нерухомого майна - квартири 
АДРЕСА_1 ), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява 
з визначеною ціною позову або інші належні докази).
Верховний Суд зазначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі 
від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 
на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається 
до суду.
Отже, розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі становить
за вимоги немайнового характеру - 2 147,20 грн ((1 073,60 х 200 %), за вимогу майнового характеру - 1 % від вартості спірного нерухомого майна (станом на день подання позовної заяви) помноженого на 200 %.
З огляду на обмеження касаційного оскарження, зокрема, передбачене 
пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд звертає увагу заявника на необхідність наявності в розпорядженні суду на час вирішення питання про відкриття касаційного провадження інформації про ціну позову щодо вимоги майнового характеру.
Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що ціна позову також 
є визначальною при вирішенні питання про те чи підлягають касаційному оскарженню судові рішення у цій справі (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Також згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги 
та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет 
до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду 
в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника 
справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
У порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявник 
до касаційної скарги не додала доказів надсилання її копії та копії доданих матеріалів з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (шляхом надсилання 
до електронних кабінетів інших учасників справи, а у разі відсутності в інших учасників справи електронних кабінетів чи відсутності відомостей про наявність 
в інших учасників справи електронних кабінетів - у паперовій формі листом 
з описом вкладення) учасникам справи (касаційна скарга подана в одному екземплярі). 
Також Верховний суд також звертає увагу заявника на те, що згідно інформації 
з Єдиного реєстру судових рішень, Верховний Суд ухвалою від 10 грудня 2025 року (провадження № 61-14024ск25), відмовив у відкритті касаційного провадження 
за касаційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 25 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» 
Алєксєєва Ю. С., ОСОБА_1 , про скасування реєстрації права власності, витребування майна з володіння, визнавши справу № 523/6950/23 малозначною.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення 
для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Для усунення вказаних недоліків заявнику слід надати до суду нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості учасників справи з врахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням винятків, передбачених частиною третьою 
статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення указаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 25 вересня 2025 рокузалишити без руху. 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко