ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 545/2411/19
провадження № 61-15051св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 2024 року 
у складі судді Зуб Т. О. та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 23 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М., у справі за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби 
у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тригубенко Ірини Юріївни,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У липні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби 
у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тригубенко І. Ю., заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті ПолтавіСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа від 26 листопада 2019 року у справі №2/545/1209/19, виданого Полтавським районним судом Полтавської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 
50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили (26 грудня 2019 року), і до досягнення дитиною повноліття. 
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів встановлено, що станом на 19 січня 2024 року державним виконавцем була нарахована заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадження № НОМЕР_2 
за період з березня 2022 року по 19 січня 2024 року у розмірі 578 238,76 грн. 
Вказана заборгованість була нарахована державним виконавцем на підставі інформації Державної податкової служби України, наданої у відповідь на запит від 04 січня 2024 року № 186916356, з якої вбачається, що у зазначений період боржник отримував дохід у військовій частині НОМЕР_1 . При цьому, розрахунок здійснювався з усього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 у вказаний період, без визначення його складових та правових підстав утримання аліментів з усіх видів грошового забезпечення. 
Згідно з наданою боржнику військовою частиною НОМЕР_1 інформації про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 та його складові, грошове забезпечення боржника складається із щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення, з яких аліменти не стягуються. 
Представником заявника на підставі зазначених документів було здійснено власний розрахунок, згідно з яким сума заборгованості становила 
106 361,52 грн. 
У зв`язку з цим, представником боржника було подано на ім`я начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів від 23 травня 2024 року № 39. 
Доводи представника боржника були частково враховані державним виконавцем Тригубенко І. Ю. та здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 за період з березня 2022 року по червень 2024 року, про що було складено довідку - розрахунок 
від 01 липня 2024 року № 89750, відповідно до якої заборгованість станом 
на 01 липня 2024 року становила 331 278,83 грн. 
З грудня 2022 року державним виконавцем визначалася заборгованість зі сплати аліментів з усіх складових грошового забезпечення боржника, у тому числі тих, які носять одноразовий характер, а саме одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що суперечить закону. 
Крім того, на визначену державним виконавцем суму заборгованості станом на 01 липня 2024 року згідно з частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавчий збір» було нараховано виконавчий збір у розмірі 
33 127,88 грн. 
Відповідно до листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби 
у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
від 08 липня 2024 року № 90859, з рахунків боржника станом на 08 липня 
2024 року списано кошти у розмірі 30 367,28 грн, які перераховано на рахунок стягувача. Залишок боргу по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 станом на 08 липня 2024 року становить 300 911,55 грн, виконавчий збір 33 127,88 грн, 
а всього 334 039,43 грн. 
04 липня 2024 року державним виконавцем Тригубенко І. Ю. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію якої направлено для виконання до військової частини НОМЕР_1 . 
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 
2022 року № 1263, яка набула чинності 16 листопада 2022 року, внесено зміни до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року 
№ 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», якою передбачено стягнення з інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що немає постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. 
Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, який застосовується з 01 лютого 2023 року внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07 червня 2018 року № 260, відповідно до яких додаткова винагорода, визначена постановою Кабінету Міністрів України 
від 24 листопада 2021 року № 168, належить до одноразових видів грошового забезпечення. 
Таким чином, додаткова винагорода, передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не має постійного характеру, а передбачена на період дії воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відтак, належить до одноразових видів грошового забезпечення і не включається до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів. 
До заяви про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів боржником було додано картки особового рахунку військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з яких вбачаються всі складові його грошового забезпечення, а саме: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за особливі умови проходження служби, премія, грошова допомога для оздоровлення, винагорода до Дня Незалежності України, додаткова винагорода. 
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення, з якого підлягають стягненню аліменти, має враховуватися оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за особливі умови проходження служби, премія та індексація і підлягають виключенню із грошового забезпечення грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та додаткова винагорода. 
Разом з тим державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 , не було враховано положень вищевказаного закону і наданих боржником доказів, що призвело до неправильного визначення розміру заборгованості 
у сумі 331 278,83 грн.
З урахуванням викладеного   ОСОБА_1 просив суд:
- визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тригубенко І. Ю. щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 01 липня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 у сумі 331 278,83 грн 
- зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів за період з грудня 2022 року по лютий 2024 року включно на підставі відомостей, вказаних у розділі І довідки про доходи, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 02 травня 2024 року № 5525.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 
2024 року відмовлено у задоволенні скарги  ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що додаткові виплати, які нараховувались та виплачувались боржнику по аліментам відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до 16 листопада 2022 року не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мали постійний характер та відносились до видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей батьків, інших осіб.
Разом з тим жодним нормативно-правовим актом не визначено, що додаткова винагорода військовослужбовцям є грошовим забезпеченням, що не має постійного характеру.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що внесенням відповідних змін постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1263, яка набула чинності 16 листопада 2022 року, законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, з метою усунення проблемних правових питань при нарахуванні аліментів.
Отже, аліменти мали стягуватися у частці від усіх видів доходу боржника, тому фактично до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року, виконавець мав би враховувати усі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренко І. О. залишено без задоволення. Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 2024 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що аліменти мають стягуватися у частці від усіх видів доходу боржника, тому державний виконавець повинен враховувати усі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку про те, що посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що додаткова винагорода, яка сплачувалася 
боржнику - ОСОБА_1 , не має постійного характеру та призначається у різних розмірах, є безпідставними.
Враховуючи, що утримання аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України провадиться з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування аліментів державним виконавцем здійснено відповідно до положень закону.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, який його скаргу задовольнити. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2024 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У грудні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що грошове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.
Отже, суди не врахували, що додаткова винагорода за своєю правовою природою відноситься до одноразових виплат, не має постійного характеру, оскільки розраховується та виплачується пропорційно часу участі військовослужбовця у відповідних діях та заходах, передбачених бойовими розпорядженнями, тому вона не включається до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів. 
Таким чином, з вищевказаної винагороди аліменти не підлягають утриманню, оскільки вона носить характер одноразового виду грошового забезпечення, 
як і допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань.
ОСОБА_1 вказував про те, що при визначенні розміру грошового забезпечення, з якого підлягають стягненню аліменти, має враховуватися оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за особливі умови проходження служби, премія та індексація. Разом з тим підлягають виключенню із грошового забезпечення відповідна грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань і додаткова винагорода.
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом установлено, що на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа від 26 листопада 2019 року 
у справі № 2/545/1209/19, виданого Полтавським районним судом Полтавської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 
50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили (26 грудня 2019 року), і до досягнення дитиною повноліття. 
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів встановлено, що станом на 19 січня 2024 року державним виконавцем була нарахована заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадження № НОМЕР_2 
за період з березня 2022 року по 19 січня 2024 року у розмірі 578 238,76 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного представником заявника відповідно до отриманої від військової частини НОМЕР_1 інформації про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , заборгованості зі сплати аліментів становить 106 361,52 грн.
Представником заявника було подано начальнику Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів від 23 травня 2024 року № 39.
З грудня 2022 року державним виконавцем визначалася заборгованість зі сплати аліментів з усіх складових грошового забезпечення боржника.
Залишок боргу по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 станом на 08 липня 2024 року становив 300 911,55 грн, виконавчий збір - 33 127,88 грн, а всього 334 039,43 грн, що підтверджується листами державного виконавця.
04 липня 2024 року державним виконавцем Тригубенко І. Ю. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію якої направлено для виконання до військової частини НОМЕР_1 .
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення 
(стаття 129 Конституції України).
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України (частини перша і третя статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України (стаття 81 СК України).
Згідно з пунктом 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.
У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового 
і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі 
і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів 
(у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового 
і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі 
і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що аліменти підлягають стягненню у частці від усіх видів доходу боржника, унаслідок чого державний виконавець зобов`язаний враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.
Постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», на яку є посилання у статті 81 СК України, також містить пункт 1 про те, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.
У пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, вказується, що утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. 
Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті норм цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. 
Отже, цей Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду 
у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 
2019 року у справі № 760/4569/18-ц.
У постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі 
№ 209/3260/13-ц, від 26 лютого 2025 року у справі № 361/1506/22 вказано, що «колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає жодних підстав вважати, що законодавець, маючи на меті належне забезпечення дитини для її повноцінного духовного та фізичного розвитку, міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану. Внесенням відповідних змін 16 листопада 2022 року законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, задля усунення проблемних питань при нарахуванні аліментів, а не «створив» новий вид доходів, який раніше таким не визнавав.
Отже, додаткові виплати, які нараховувались та виплачувались боржнику по аліментам відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до 16 листопада 2022 року не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мали постійний характер та відносились до видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного 
з подружжя, дітей батьків, інших осіб».
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що державним виконавцем не було допущено порушень закону, оскільки аліменти мають стягуватися у частці від усіх видів доходу боржника, у тому числі з додаткової винагород.
Верховний Суд погоджується з висновками судів про безпідставність посилань заявника на те, що додаткова винагорода не має постійного характеру, оскільки законом визначено, що утримання аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України провадиться також з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. 
Таким чином, державним виконавцем правильно здійснено розрахунок заборгованості заявника зі сплати аліментів з врахування виплаченої йому додаткової винагороди.
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди, тому з додаткової винагороди не підлягають утриманню аліменти, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються висновками судів про те, що відсутні правові підстави вважати, що законодавець, маючи на меті належне забезпечення дитини для її повноцінного духовного та фізичного розвитку, міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки судів є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 
2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 жовтня 
2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська