ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року
м. Київ

справа № 607/12478/15
провадження № 61-1932св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "СЕНС БАНК"
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги  ОСОБА_1 , які подані представником ОСОБА_2 , на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2025 року у складі колегії суддів: Костів О. З.,Гірського Б. О., Храпак Н. М., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року у складі судді Дзюбановського Ю. І. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 рокуу складі колегії суддів: Гірського Б. О., Костіва О. З., Храпак Н. М.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 770/38-870-08 від 22 серпня 2008 року в розмірі 332 977,35 гривень.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем покладених на нього умовами кредитного договору зобов`язань щодо своєчасної сплати сум кредиту, в зв`язку з чим виникла заборгованість і є правові підстави для звернення до суду про стягнення заборгованості. 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції по суті спору
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року у складі судді Дзюбановського Ю. І. позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ заборгованість за кредитним договором № 770/38-870-08 від 22 серпня 2008 року в розмірі 15998,79 дол. США, що згідно курсу НБУ, станом на 21 травня 2015 року, становить 332 977,35 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 12674 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 263 779,68 грн; заборгованість за відсотками - 2427,73 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 50 527,59 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 371,54 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 7732,64 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 525,52 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 10937,44 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3329,77 грн.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року заяву представника Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" (далі - АТ "СЕНС БАНК") Гаполяка О. В. від 29 лютого 2024 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні - задоволено. Замінено вибулого стягувача ПАТ "Укрсоцбанк" у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 607/12478/15, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 25 листопада 2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 770/38-870-08 від 22 серпня 2008 року в розмірі 15998,79 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 332977,35 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 12674 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 263 779,68 грн; заборгованість за відсотками - 2427,73 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 50 527,59 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 371,54 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 7732,64 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 525,52 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 10937,44 грн; судовий збір у розмірі 3329,77 грн на правонаступника АТ "СЕНС БАНК" у справі № 607/12478/15-ц щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором № 770/38-870-08 від 22 серпня 2008 року.
Короткий зміст першої заяви про перегляд заочного рішення, судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
У травні 2024 року ОСОБА_1 за підписом представника Покотила Ю. В. звернулась з заявою про перегляд заочного рішення, в якій зазначила, що ознайомившись з відомостями про справу в Єдиному державному реєстрі судових рішень вона дізналась про існування заочного рішення, оскільки про розгляд справи вона не повідомлялась, а позовні вимоги не підлягали задоволенню, просила поновити строк на подання заяви та скасувати заочне рішення.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року, яка залишена без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю. В. про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю. В. від 31 травня 2024 року про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року по справі № 607/12478/15-ц - залишено без розгляду.
Суд першої інстанції виходив з того, що заочне рішення було ухвалене судом ще 22 вересня 2015 року, здійснювалося виконавче провадження по його примусовому виконанні - з відповідача ОСОБА_1 , яка протягом значного і тривалого проміжку часу не зверталася до суду про скасування заочного рішення, не вчиняла і не оспорювала дій з приводу його виконання органами державної виконавчої служби, не заперечувала хід виконавчого провадження, знаючи про наявність прийнятого судом 22 вересня 2015 року відносно неї рішення, тобто, не виявляла інтересу до виконання судового рішення та не вказувала на незгідність із ухваленим судом рішенням. Отже, відповідачем по справі пропущений встановлений ЦПК України процесуальний строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, наведені причини є не поважними, не подано доказів та належного обґрунтування наявності істотних і вагомих перешкод для неможливості своєчасно звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Постановою Верховного Суду від 29 листопада 2024 року касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - Покотила Ю. В. залишено без задоволення. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року залишено без змін.
Короткий зміст повторної заяви про перегляд заочного рішення, оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У грудні 2024 року ОСОБА_1 за підписом представника Покотила Ю. В. звернулась з заявою про перегляд заочного рішення, в якій зазначила, що про розгляд справи вона не повідомлялась, позовні вимоги не підлягали задоволенню, пропущена позовна давність, копію заочного рішення вона отримала 17 грудня 2024 року.
На підставі викладеного просила:
поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення;
скасувати заочне рішення, справу призначити до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року у складі судді Дзюбановського Ю. І. у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю. В. про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю. В. від 21 грудня 2024 року про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року по справі № 607/12478/15-ц залишено без розгляду.
Суд першої інстанції виходив з того, що:
заочне рішення було ухвалене судом ще 22 вересня 2015 року, здійснювалося виконавче провадження по його примусовому виконанню з відповідача ОСОБА_1 , яка протягом значного і тривалого проміжку часу не зверталася до суду про скасування заочного рішення, не вчиняла і не оспорювала дій з приводу його виконання органами державної виконавчої служби, не заперечувала хід виконавчого провадження, знаючи про наявність прийнятого судом 22 вересня 2015 року відносно неї рішення, тобто, не виявляла інтересу до виконання судового рішення та не вказувала на незгоду з ухваленим судом рішенням;
викладені представником відповідача - адвокатом Покотилом Ю. В. твердження про отримання ним копії заочного рішення лише 17 грудня 2024 року не відповідають дійсності, оскільки Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 червня 2024 року вже була постановлена ухвала за наслідками вирішення поданої адвокатом Покотилом Ю. В. аналогічної за змістом заяви про перегляд заочного рішення, яка вступила у законну силу згідно постанови Тернопільського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року;
у попередній заяві адвокат Покотило Ю. В. вказував інші строки отримання копії заочного рішення, ніж у даній заяві. Адвокат приймав участь у розгляді його апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 24 червня 2024 року за результатом розгляду поданої ним первісної заяви про перегляд заочного рішення, а відтак, вказані терміни отримання ним копії заочного рішення лише 17 грудня 2024 року є неправдивими;
отже, заявником - відповідачем по справі пропущений встановлений ЦПК України процесуальний строк для звернення з заявою про перегляд заочного рішення, наведені причини є не поважними, не подано доказів та належного обґрунтування наявності істотних і вагомих перешкод для неможливості своєчасно звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю. В. на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року - повернуто скаржнику.
Апеляційний суд виходив з того, що:
відповідач ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, проте ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю. В. про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року залишено без розгляду, таким чином заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року, відповідно до вимог статей 284, 287 ЦПК України, не переглядалося, тобто відповідач не виконав вимоги щодо порядку перегляду заочного рішення суду;
враховуючи те, що відповідачем порушено встановлений процесуальним законом порядок оскарження заочного рішення, на даний час відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження;
за таких обставин, апеляційна скарга подана представником    ОСОБА_1 - адвокатом Покотилом Ю. В. на заочне рішення, не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом та підлягає поверненню, як передчасно подана, роз`яснено відповідачу, що вона має право звернутися до суду першої інстанції з письмовою заявою про перегляд заочного рішення, після розгляду судом заяви про перегляд заочного рішення в порядку статті 284 ЦПК України та в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач має право на апеляційне оскарження заочного рішення в загальному порядку.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року залишено без змін.
Апеляційний суд зазначив, що:
постановою Верховного Суду від 29 листопада 2024 року у цій справі, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю. В. залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року залишено без змін. Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив: «У цій справі суди встановили, що з моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 була обізнана про наявність судового рішення, адже із її заробітної плати стягувалась заборгованість за кредитним договором, тому суди обґрунтовано піддали сумніву об`єктивну неможливість відповідачки подати заяву про перегляд заочного рішення значно раніше, хоча б у березні 2016 року. Установивши відсутність у ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України»;
разом з тим, представник ОСОБА_1 - Покотило Ю. В., який є професійним адвокатом, 21 грудня 2024 року вдруге звертається з аналогічною за змістом заявою про перегляд заочного рішення, яка відрізняється від первинної лише посиланням представника відповідачки на те, що копію заочного рішення ним отримано 17 грудня 2024 року, хоча йому було відомо, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність заочного рішення. Така поведінка адвоката суперечить принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається);
отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та залишив вказану заяву без розгляду;
доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У лютому 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний Суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_2 , в якій просила ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2025 року скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач повністю виконав вимоги закону щодо порядку оскарження заочного рішення суду, оскільки з заявою про його перегляд звернувся через чотири дні після отримання його копії (17 грудня 2024 року). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю. В. від 21 грудня 2024 року про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року залишено без розгляду. Так само дотримано порядок подання апеляційної скарги: безпосередньо до суду апеляційної інстанції, в межах тридцятиденного строку з дня отримання його копії.
У квітні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Покотилом Ю. В., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що з заявою про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року представник відповідача звернувся 21 грудня 2024 року, тобто через чотири дні після отримання його копії (17 грудня 2024 року), тобто стороною відповідача повністю та вчасно виконано вимоги щодо порядку перегляду заочного рішення суду, натомість суди порушили норми процесуального права.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником Покотило Ю. В., на ухвалу Тернопілького апеляційного суду від 17 січня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 607/12478/15. Витребувано справу з суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року касаційну скаргу    ОСОБА_1 , яка підписана представником Покотило Ю. В., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року та постанову Тернопілького апеляційного суду від 04 березня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року відкрито касаційне провадження.
У квітні 2024 року матеріали справи № 607/12478/15 надійшли до Верховного Суду. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду 31 березня 2025 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
В ухвалі Верховного Суду 13 травня 2025 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Позиція Верховного Суду
Щодо оскарження ухвали Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2025 року
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року).
Глава 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлює особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення.
Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення до суду, який це рішення ухвалив, на предмет наявності передбачених частиною першою статті 288 ЦПК України підстав для його скасування, і оскаржити таке рішення у загальному порядку (статті 284-288 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 183/8338/21 (провадження № 61-198сво24) зроблено висновок, що «тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який ухвалив заочне рішення, за заявою відповідача). При цьому апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки. Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/13894/14. Процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, лише за письмовою заявою відповідача, і це є лише його персоніфікованим правом. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі №462/3542/16-ц (провадження № 61-7677св18), від 12 червня 2019 року у справі № 308/8618/17 (провадження № 61-23208св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 369/1534/18 (провадження № 61-47851св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 488/3949/16-ц (провадження № 61-3498св20), від 22 липня 2020 року у справі № 760/13894/14-ц (провадження № 61-19413св19)».
У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина третя, четверта статті 287 ЦПК України).
Отже, саме у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, а не без розгляду, відповідач може оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України. Без скасування ухвали суду про залишення без розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення відповідач позбавлений можливості оскаржити заочне рішення у загальному порядку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі № 752/6338/19 (провадження № 61-2163св23)).
За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки судом першої інстанції за результатами її заяви про перегляд заочного рішення не приймалися процесуальні рішення, визначені частиною третьою статті 287 ЦПК України, які надавали б їй право на оскарження заочного рішення в загальному порядку.
Щодо оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) зазначено, що:
«Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу. 
[…] відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. […]
З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення».
У справі, що переглядається:
звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення в грудні 2024 року відповідач посилалась на те, що про розгляд справи вона не повідомлялась, позовні вимоги не підлягали задоволенню, пропущено позовну давність, копію заочного рішення вона отримала 17 грудня 2024 року;
відмовляючи в поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи заяву без розгляду суди виходили з того, що зазначені відповідачем причини пропуску строку не є поважними, представник відповідача приймав участь в розгляді його апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 24 червня 2024 року за результатом розгляду поданої первісної ним заяви про перегляд заочного рішення, а відтак, вказані терміни отримання ним копії заочного рішення лише 17 грудня 2024 року є неправдивими;
за таких обставин встановивши, що причини пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення не є поважними, суди зробили обгрунтований висновок про відмову в їх поновленні та залишенні заяву про перегляд заочного рішення без розгляду.
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. Таким чином, касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то підстав для здійснення нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 , які подані представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2025 року, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: І. О. Дундар
Є. В. Коротенко
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко