УХВАЛА

13 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 905/1314/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т. М.

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
позивача - Тищенко А. І. (адвокат),
відповідача - Дем`яненко О. І. (адвокат),
третьої особи - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду Донецької області від 14.07.2025
постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі"
про стягнення 102 029 656,32 грн,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу",

ВСТАНОВИВ:

1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПАТ "НАЕК "Укренерго", Компанія, позивач, скаржник) звернулося до суду Донецької області із позовом до Акціонерного товариства "ТЕК Донецькі електромережі" (далі - АТ "ДТЕК Донецькі електромережі", Товариство, відповідач) про стягнення 102 029 656,32грн, з яких: 99 078 802,88 грн - заборгованість за фактично надані послуги за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, 938 943,74 грн - 3% річних, 2 011 909,70 грн - інфляційні втрати (з урахування заяв про збільшення розміру позовних вимог).

2. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0518-02041-ПП (далі - Договір). Зокрема, про нездійснення відповідачем розрахунків за договором згідно з виставленими актами приймання-передачі наданих послуг та рахунками на оплату за період з січня до листопада 2024 року, а також згідно з актами коригування до актів приймання-передачі за період з січня до вересня 2024 року, що також стало підставою для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

3. АТ "ДТЕК Донецькі електромережі", частково заперечуючи проти задоволення вимог позову, вказувало на те, що:
- позивач здійснює передачу та транспортування електричної енергії (власну господарську діяльність) використовуючи електромережі відповідача та покладаючи всі витрати, які виникають під час передачі електричної енергії, на відповідача. Відповідач вважає, що технологічні витрати електричної енергії на її передачу для Компанії транзитними ЛЕП-110кВ Товариства мають бути віднесені на баланс позивача;
- зокрема, у межах спірного періоду додаткові втрати в мережах відповідача виникли внаслідок бездіяльності позивача щодо відновлення своїх електричних мереж та обладнання, які пошкоджені на території Донецької області. Позивач не відновлює власні електричні мережі, призначені для передачі електричної енергії, а здійснює таку передачу мережами АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" (Оператора систем розподілу), які не призначені для передачі електричної енергії, а лише для її розподілу. У зв`язку з бездіяльністю самого позивача, АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" вимушено забезпечити відбір електроенергії у виробника та передачу на рівні 110кВ споживачам Донецької та частково Харківської областей власними електричними мережами, фактично виконуючи послугу передачі електричної енергії, внаслідок чого високі транзитні перетоки електричної енергії створюють додаткові обсяги втрат електричної енергії від обсягів надходження електричної електроенергії в мережу АТ "ДТЕК Донецькі електромережі". Саме з включенням таких додаткових обсягів і не погоджується відповідач;
- відповідач також не погоджується з діями позивача щодо покладення обсягів споживання електроенергії споживачами Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - ДПЗД "Укрінтеренерго") та Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ" (далі - ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ") на втрати відповідача. Позивач безпідставно зменшив значення агрегованих даних комерційного обліку площадок вимірювання споживачів ДПЗД "Укрінтеренерго" та ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ", самовільно, в порушення норм чинного законодавства, змінивши дані на платформі ММS (програма, в які відображаються дані комерційного обліку споживачів - об`єми розподіленої електричної енергії) поклавши ці обсяги споживання на втрати Товариства;
- тобто, до суми основної заборгованості відповідача позивачем безпідставно включені: обсяги, спожиті Товариством з обмеженою відповідальністю "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода" (далі - ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода"; обсяги, спожиті Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" (далі - КП "Компанія "Вода Донбасу", третя особа); обсяги, спожиті Державним підприємством "Добропіллявугілля - видобуток" (далі - ДП "Добропіллявугілля-видобуток");
- всі звернення відповідача проігноровані позивачем.

4. Господарський суд Донецької області рішенням від 14.07.2025 у справі № 905/1314/24 (суддя Чернова О. В.), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 (колегія суддів: Медуниця О. Є., Істоміна О. А., Россолов В. В.) позовні вимоги задоволено частково. Суд стягнув із Товариства на користь Компанії 92 683 066,12 грн основного боргу, 878 048,57 грн 3 % річних, 1 892 218,16 грн інфляційних втрат та 793 192,46 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовив.

5. Компанія, не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить: скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 14.07.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 905/1314/24 в частині відмови у стягненні суми основного боргу 6 395 736,76 грн, 60 895,17 грн 3 % річних та 119 691,54 грн інфляційних втрат, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити; в іншій частині рішення та постанову залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

5.1.1. У поданій касаційній скарзі Компанія із посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, без врахування висновків Верховного Суду, викладених, зокрема:
- щодо застосування пункту 7.10 ПРРЕЕ, які викладені у постанові від 29.08.2024 у справі № 922/854/23 (922/2312/22);
- у постанові від 27.06.2023 у справі № 640/13104/20 (у контексті того, що збитки за використанні споживачем обсяги електричної енергії після невиконання вимоги електропостачальника про відключення споживача покладаються на Оператора системи розподілу як втрати);
- у постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 (щодо особливого статусу Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг [НКРЕКП]);
- щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 та у постановах Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17, від 02.03.2018 у справі № 927/467/17, від 04.08.2021 у справі № 456/2076/19, від 20.02.2023 у справі № 910/15411/21, від 15.06.2023 у справі № 921/94/21, від 31.05.2023 у справі № 914/2453/21 та від 05.07.2019 № 905/600/18;
- у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 (у контексті визначення строків оплати щодо обсягу послуги за Договором - планового та фактичного).

5.1.2. На переконання скаржника, суди у вирішенні цього спору допустили низку істотних порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті та фактичного спотворення правової природи відносин сторін на ринку електричної енергії.

5.1.3. За твердженням скаржника, суди неправильно застосували положення Кодексу комерційного обліку електричної енергії (ККОЕЕ), затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, зокрема пункти 9.1.4, 9.1.15, 9.14.3 та розділ X цього Кодексу.

5.1.4. Зокрема, суди безпідставно визнали допустимими для розрахунків скориговані обсяги електроенергії, які не підтверджені адміністратором комерційного обліку, що фактично суперечить принципу уніфікації даних комерційного обліку та руйнує єдиний механізм визначення ринкових обсягів. На переконання скаржника, таке тлумачення судами спірних відносин сторін фактично створило колізію з інституційною моделлю ринку, визначеною статтями 4, 52, 70 та 72 Закону України "Про ринок електричної енергії". При цьому, суди належним чином не з`ясували факт дотримання відповідачем передбаченої ККОЕЕ процедури врегулювання суперечностей щодо даних обліку та проігноровано положення Порядку врегулювання спорів, що виникають між суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Постановою НКРЕКП від 05.02.2019 за № 156.

5.1.5. Суди неправильно застосували пункт 7.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), оскільки не перевірили та не встановили факту реального виконання відповідачем, як Оператором системи розподілу, передбаченої Кодексами процедури припинення електроживлення для ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода" і ДП "Добропіллявугілля-видобуток" після отриманих вимог постачальника. При цьому суди проігнорували наявні офіційні повідомлення постачальника та позицію НКРЕКП щодо покладення таких обсягів на АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" з 31.01.2024. Натомість суди помилково підмінили імперативні положення пункту 7.10 ПРРЕЕ власною оцінкою "вини/перешкод" відповідачу, як Оператору системи розподілу, можливості здійснити їх відключення та встановлення фактичних розрахунків переданої/розподіленої означеним споживачам електричної енергії. Такі висновки суду не відповідають предмету регулювання означеної норми ПРРЕЕ, що у свою чергу призвело до неправильної відмови позивачу у покладенні післядатних обсягів споживання такими споживачами електричної енергії на Оператора систем розподілу (відповідача) як втрат.

5.1.6. Також скаржник вважає, що у вирішенні цього спору суди безпідставно застосували постанову Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1209, яка регулює порядок забезпечення постачання електричної енергії захищеним споживачам, зокрема, КП "Компанія "Вода Донбасу". На переконання позивача, дія означеної постанови КМУ не звільняє відповідача, як Оператора системи розподілу від наслідків, пов`язаних із передачею електроенергії такому споживачу, оскільки жодним чином не змінює порядок комерційного обліку та не скасовує зобов`язань сторін ринку електричної енергії щодо звітності, а тому її застосування у цьому спорі перебуває поза межами предмета правового регулювання.

5.1.7. Суди неправильно витлумачили питання технологічних витрат електричної енергії (ТВЕ). На переконання скаржника, вирахування ТВЕ з обсягів послуги з передачі, наданої Компанією Товариству за Договором є помилковим тлумаченням та змішуванням судами рівнів передачі електричної енергії та її розподілу. Суди не врахували, що ТВЕ - це фізичні втрати, які виникають у мережах ОСР і враховуються у його технічних балансах відповідно до Методики від 21.06.2013 № 399 та не можуть вираховуватися в комерційних взаєморозрахунках між Оператором систем передачі та користувачем послуги. Позивач наголошує, що ТВЕ виникають у мережах оператора системи розподілу (ОСР) і враховуються в його балансі розподілу. Оператор системи передачі (ОСП) - Компанія - надає послугу з передачі електроенергії до меж балансової належності, тобто до точки з`єднання своїх мереж із мережами ОСР. Тобто, всі втрати після цієї межі належать до господарської діяльності ОСР (відповідача) та враховуються у його власному балансі. При цьому, суди не вправі змінювати комерційні обсяги послуги, шляхом вирахування ТВЕ. Таке вирахування фактично означає втручання у систему комерційного обліку, яка функціонує відповідно до ККОЕЕ та ПРРЕЕ, і є виключно компетенцією Адміністратора комерційного обліку (позивача).

5.1.8. Скаржник вважає, що висновки судів у цій частині порушують принцип відокремлення функцій учасників ринку та підміняють компетенцію адміністратора комерційного обліку.

5.1.9. За твердженням позивача, означені вище порушення у сукупності свідчать, що суди вийшли за межі своєї компетенції та неправомірно втрутилися у сферу державного регулювання енергетики, спотворивши зміст регуляторних актів НКРЕКП. Таке втручання порушує принципи єдності комерційного обліку, балансової відповідальності учасників ринку, прозорості розрахунків та недопустимості довільного коригування даних.

5.1.10. Наслідком неправильного застосування судами норм матеріального права, які регулюють спірні відносини є те, що судами фактично у цьому спорі: неправомірно здійснено втручання у комерційний облік і розрахунки на ринку електроенергії та безпідставно зменшено плату за послуги з передачі електроенергії; створено небезпеку викривлення даних адміністратора комерційного обліку, що порушує баланс ринку та фінансову стабільність оператора системи передачі.

6. У відзиві на касаційну скаргу АТ "ДТЕК Донецькі Електромережі" просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення залишити без змін, вказуючи на необґрунтованість її доводів.

7. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у оскаржуваному судовому рішенні.

9. Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.

10. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

11. Отже, відповідно до положень цих норм, касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

12. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

13. Натомість самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності, визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

14. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

15. Відповідно до імперативних приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

16. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

17. Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

18. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

19. Натомість Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

20. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

21. Щодо того, що вважається правовим висновком Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або низки норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

22. Колегія суддів у вирішенні доводів касаційної скарги Компанії враховує, що рішення суду першої інстанції в частині висновків про наявність підстав для задоволення вимог Компанії про стягнення з Товариства 92 683 066,12 грн основного боргу, 878 048,57 грн 3 % річних, 1 892 218,16 грн інфляційних втрат та 793 192,46 грн витрат зі сплати судового збору, не оскаржувалося в апеляційній інстанції та не є предметом вимог касаційної скарги, а відтак, зважаючи на приписи статті 300 ГПК України, які встановлюють межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховним Судом у цій частині не переглядається.

23. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення суми основного боргу 6 395 736,76 грн, 60 895,17 грн 3 % річних та 119 691,54 грн інфляційних втрат.

24. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд з першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення вартості наданих позивачем послуг за період січень-березень 2024 року в частині донарахувань за актами коригування, та у період квітень-листопад 2024 року за актами приймання-передачі (в редакції актів коригування) у сумі 92 683 066,12грн.

25. З огляду на наведене, місцевий господарський суд, здійснивши власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат виснував, що обґрунтованими для стягнення є 878 048,57грн 3 % річних та 1 892 218,16 грн інфляційних втрат.

26. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі боргу 6 395 736,76 грн, 60 895,17 грн 3 % річних та 119 691,54 грн інфляційних втрат, суди виходили, зокрема, з такого.

27. Під час розгляду справи в суді першої інстанції АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" визнало основний борг у сумі 92 683 066,12 грн, однак не визнавало основний борг у сумі 6 395 736,76 грн, зокрема, у частині технологічних витрат електричної енергії, а також обсягів споживання електроенергії споживачами ДПЗД "Укрінтеренерго" та ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ", які покладені позивачем на втрати відповідача.

28. Суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до постанови НКРЕКП від 27.11.2018 № 1532 від 27.11.2018 "Про видачу АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом" територією ліцензійної діяльності АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" є Донецька область у межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності або господарському віданні (щодо державного або комунального майна) АТ "ДТЕК Донецькі електромережі", та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно з законодавством).

29. Заперечуючи частково проти позовних вимог відповідач вказував на те, що внаслідок бойових дій були пошкоджені магістральні лінії електропередач ПАТ "НЕК "Укренерго" (ЛЕП), відновлення та ремонт яких позивачем здійснено не було, що мало наслідком необхідність відповідачу створювати транзитні лінії 110кВ для відновлення живлення споживачів Донецької та частково Харківської областей і після створення таких ліній, саме мережами відповідача позивач продовжував і продовжує на сьогодні передавати електричну енергію в суміжні області, не здійснюючи жодних заходів з ремонту своїх мереж.

30. При цьому, судами встановлено, що вказані обставини не спростовані позивачем під час розгляду справи.

31. Отже, як установили суди попередніх інстанцій, обсяги перетікань електроенергії по ПЛ-110кВ значно збільшилися в порівнянні з обсягами у 2021 році, внаслідок появи транзиту електричної енергії мережами АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" через відключення підстанцій (ПС) та магістральних ЛЕП ПрАТ "НЕК "Укренерго", у т.ч. і у спірний період.

32. Суди врахували, що відповідно до умов пункту 1.2 Договору сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передач, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

33. Суди попередніх інстанцій також зазначили, що у підпункті 3 пункту 2.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 09.11.2017 № 1388 (далі - Ліцензійні умови), визначено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися організаційних вимог, зокрема провадити ліцензовану діяльність виключно за місцем провадження господарської діяльності ліцензіата та із застосуванням заявлених засобів провадження господарської діяльності, зазначених у документах, що додаються до заяви про отримання ліцензії (з урахуванням змін до документів, поданих ліцензіатом до НКРЕКП).

34. Відповідно до підпункту 35 пункту 2.3 Ліцензійних умов ПрАТ "НЕК "Укренерго" має провадити діяльність з купівлі-продажу електричної енергії виключно для купівлі-продажу електричної енергії з метою компенсації технологічних витрат електричної енергії на її передачу електричними мережами, балансування, у тому числі, з метою надання/отримання аварійної допомоги операторам системи передачі суміжних держав, та врегулювання небалансів.

35. Крім того судами враховано, що умовами укладеного між сторонами Договору не передбачено для ПАТ "НЕК "Укренерго" (ОСП) використання у своїй господарській діяльності технологічних мереж АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" (користувача). Водночас, як вже зазначено вище, суди установили, що не заперечується позивачем, усупереч Ліцензійним умовам, при наданні послуг за Договором у спірний період позивач користувався мережами відповідача для передачі електричної енергії іншим/суміжним ОСР.

36. Надавши оцінку змісту постанови НКРЕКП від 22.04.2019 № 585 "Про затвердження Порядку встановлення (формування) тарифу на послуги з передачі електричної енергії", суди встановили, що до складу тарифу на передачу у 2023 та 2024 роках для ПАТ "НЕК "Укренерго" також включені "витрати, пов`язані з купівлею електричної енергії з метою компенсації технологічних витрат електричної енергії на її передачу". Врахувавши наведене вище суди зазначили, що з урахуванням зазначеної постанови НКРЕКП позивач отримує компенсацію технологічних витрат електричної енергії на її передачу з тарифу, але в Донецькому регіоні фактично ці втрати несе відповідач, який здійснює передачу електричної енергії своїми мережами замість позивача, у зв`язку з чим відповідач, з метою компенсації технологічних витрат електричної енергії (ТВЕ) на її передачу для ПАТ "НЕК "Укренерго" транзитними ЛЕП-110кВ АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" звертався до позивача з вимогою вжити заходи з відновлення мереж позивача, а також із проханнями віднести такі витрати на баланс ПАТ "НЕК "Укренерго", однак рішення за цими зверненнями позивачем не прийнято. Доказів відновлення власних мереж ПАТ "НЕК "Укренерго" матеріали справи не містять та фактично позивачем не заперечуються. ПАТ "НЕК "Укренерго" не надало суду обґрунтованих заперечень щодо здійсненого відповідачем контррозрахунку суми послуг в цій частині.

37. З огляду на наведене, суди дійшли висновку, що відповідач змушений забезпечити відбір електричної енергії у виробника та передачу власними електричними мережами на рівні 110кВ споживачам Донецької та частково Харківської областей, фактично виконуючи послугу передачі електричної енергії, яку мало виконувати ПАТ "НЕК "Укренерго", внаслідок чого високі транзитні перетоки електричної енергії створили додаткові обсяги втрат електричної енергії від обсягів надходження електричної електроенергії в мережу АТ "ДТЕК Донецькі електромережі". Вказане вплинуло на обсяги наданих ПАТ "НЕК "Укренерго" відповідачу послуг у спірний період та спростовує доводи ПАТ "НЕК "Укренерго" щодо обґрунтованості визначення суми позову в частині розміру заборгованості з оплати вартості послуг з передачі електричної енергії.

38. У вирішенні цього питання суди зазначили, що з метою дотримання принципу справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що позивач здійснює передачу та транспортування електричної енергії (власну господарську діяльність) використовуючи мережі відповідача, з нарахованої позивачем плати за послуги з передачі електричної енергії мають бути вираховані технологічні витрати електричної енергії на її передачу для Компанії транзитними ЛЕП-110кВ Товариства. 

39. При цьому, висновки судів у цій частині відповідають та узгоджуються із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 21.01.2025 у справі № 905/1743/23 (означена справа є подібною до справи, що розглядається за суб`єктним складом сторін, предметом спору та правовим регулюванням спірних відносин - предметом спору у справі № 905/1743/23 були вимоги Компанії до товариства про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 03.06.2019 № 0518-02041 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості отриманих від позивача послуг у період липень 2023 - грудень 2023 року [з урахуванням коригування квітня-вересня 2023 року]).

40. Суди також з`ясували, що обсяги наданих позивачем послуг з постачання електроенергії у спірний період Компанією збільшено у грошовому еквіваленті, внаслідок покладання на відповідача обсягів споживання електроенергії споживачами ДПЗД "Укрінтеренерго" та ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ", які фактично включені позивачем до послуг наданих за Договором, як втрати відповідача відповідно до пункту 6.2.8 ПРРЕЕ.

41. Однак, відповідач наполягає, що відповідний обсяги передачі електричної енергії є частково обсягом фактичного споживання електричної енергії захищеним споживачем ? КП "Компанія "Вода Донбасу", а тому зобов`язання по таких обсягах споживання несе саме цей споживач. При цьому, суди установили, що не погоджуючись з актами коригування позивача за січень-травень 2024 року направило на адресу ПАТ "НЕК "Укренерго" листи із запереченнями та коректні акти корегування.

42. Зміст оскаржуваних судових рішень в цій частині свідчить, що дослідивши питання обсягів послуг включених Компанією до актів коригування за Договором у спірний період та обсягів втрат відповідача, спричинених транзитом електричної енергії на її передачу для споживання електричної енергії КП "Компанія "Вода Донбасу", суди дійшли висновків, що такі обсяги не є технологічними втратами електричної енергії на її розподіл територією здійснення ліцензованої діяльності, як електричними мережами оператора системи розподілу, а тому не можуть бути використані при розрахунку обсягу послуг, наданих позивачем відповідачу у межах Договору.

43. За висновками судів, правові наслідки, визначені пунктом 6.2.8 ПРРЕЕ, мають позадоговірний характер та виникають не з договірних відносин сторін на підставі Договору, а з вказаних ПРРЕЕ. Крім того, суди виходили із того, що за наявності прямої заборони на відключення електропостачання об`єктів КП "Компанія "Вода Донбасу", встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1209, підстави для покладення Компанією на відповідача відповідальності у вигляді віднесення обсягів електричної енергії, спожитої цим споживачем, як на втрати оператора системи у зв`язку з нездійсненням оператором системи припинення електроживлення об`єкта (об`єктів) споживача, у суду відсутні.

44. Висновки судів у цій частині відповідають та узгоджуються із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 21.01.2025 у справі № 905/1743/23 (означена справа є подібною до справи, що розглядається за суб`єктним складом сторін, предметом спору та правовим регулюванням спірних відносин). Подібні за змістом висновки, викладені також у постанові Верховного Суду від 09.09.2025 у cправі № 905/1491/24 (означена справа є подібною до справи, що розглядається за предметом спору та правовим регулюванням спірних відносин).

45. У вирішенні питання щодо покладення на відповідача обсягів споживання електричної енергії ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода" та ДП "Добропіллявугілля-видобуток" на підставі положень пункту 7.10 ПРРЕЕ, суди виходили із того, що відповідний обсяг коригування не є договірним, а відтак наявний між сторонами справи спір стосовно покладення обсягу таких втрат позивачем (адміністратором комерційного обліку) на відповідача (оператора системи передачі) є іншою площиною їх правовідносин, як учасників ринку електричної енергії. Наведене, за висновками судів, зумовлює застосування спеціального законодавства в сфері функціонування ринку електричної енергії України та відповідно, створює свій предмет дослідження і доказування, що виходить за межі цього спору. У вирішенні спірного питання необхідно встановити додаткові фактичні обставини, пов`язані з функціонуванням ринку, балансуванням та роллю учасників, які не охоплюються змістом Договору на якому ґрунтуються позовні вимоги цього спору.

46. Зміст оскаржуваних судових рішень в цій частині свідчить, що суди надали оцінку доводам позивача і відповідача та встановили, зокрема, такі фактичні обставини спору:
- постановою НКРЕКП від 20.02.2024 № 341 на АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" накладено штраф за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, а саме: пп. 29 п. 2.2 Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії у частині надання учасникам ринку інформації, необхідної для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, ККОЕЕ та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; пп.10 п. 2.3.1 глави 2.3 ККОЕЕ, у частині надання АКО інформації та пояснень, а також за дорученням АКО здійснення заходів щодо вирішення суперечок з питань комерційного обліку електричної енергії;
- листом ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ" від 05.02.2024 № 215/05-2024 повідомлено АТ "ДТЕК Донецькі електромережі", що станом на 05.02.2024 відключення споживача ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода" не було проведено, а тому обсяги електричної енергії, які замовлені для означеного споживача після 30.01.2024, не повинні оплачуватися ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ", оскільки є втратами ОСР на підставі пункту 7.10 ПРРЕЕ;
- Товариство листами від 06.03.2024 № 67/3698-вих, від 30.04.2024 № 63/6470-вих та від 19.04.2024 № 62/5979-вих повідомляло НКРЕКП, Компанію та ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ" про незгоду покладення таких обсягів на втрати ОСР, оскільки не відключення сталось не з вини відповідача, а у зв`язку зі знаходженням на об`єктах сторонніх осіб;
- ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ" листом від 03.04.2024 № 643/05-2024 повідомило Товариство про ініціювання відновлення постачання споживачу ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода" у зв`язку із усуненням заборгованості.

47. Тобто, у вирішенні спірного питання суди врахували, що матеріали справи містять докази відновлення постачання ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода", внаслідок усунення заборгованості (лист ТОВ "Нові енергетичні проекти" від 03.04.2024 № 643/05-2024), а також відсутність заперечень позивача щодо розрахунків відповідача, зокрема, в частині включення обсягів споживання електричної енергії ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода" та ДП "Добропіллявугілля-видобуток".

48. Висновки судів в цій частині також ґрунтуються на тому, що позивач не надав суду доказів, які входять до предмета дослідження та доказування в цій частині. Зокрема, на підтвердження обсягів переданої електричної енергії через мережу АТ "ДТЕК Донецькі електромережі", як Оператора системи розподілу для означених споживачів (доказів на підтвердження обставин, що означені споживачі є учасниками ринку електричної енергії та доказів на підтвердження того, що обсяги споживання ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода" та ДП "Добропіллявугілля-видобуток" з певної дати можуть бути покладні на Товариство, як втрати у розумінні положень пункту 7.10 ПРРЕЕ).

49. Також зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що у вирішенні питання розміру заборгованості визначеної у акті коригування до акта приймання-передачі послуги за квітень 2024 року, суди виходили із того, що такий акт коригування містить від`ємне значення обсягів, та фактично зменшує розмір зобов`язання відповідача у квітні 2024 року, однак, позивачем при розрахунку загального розміру заборгованості дані цього акта коригування не враховані. Зокрема, суди встановили, що в межах справи № 905/811/24 заборгованість за квітень 2024 року вже стягнута з відповідача без урахування акта коригування та дійшли висновків, що за наявності судового рішення у справі № 905/811/24, яке набрало законної сили, стягнення з відповідача боргу визначеного у акті корегування до акта приймання-передачі послуги за квітень 2024 року виставленого у липні 2024 року та включеного до спірного періоду, призведе до подвійного стягнення боргу з відповідача. У вирішенні цього питання судами також взято до уваги акт коригування до акта приймання-передачі послуги за квітень 2024 року в редакції відповідача, тобто, з вирахуванням ТВЕ та обсягів ДП "Добропіллявугілля-видобуток".

50. Встановивши наведені вище фактичні обставини спору суди і дійшли висновків, що сам по собі факт створення ПАТ "НЕК "Укренерго" первинних документів, як то актів приймання-передачі послуги та актів коригування до них, та направлення цих документів АТ "ДТЕК Донецькі електромережі", навіть за наявності пропуску строку надання відповідачем зауважень на такі документи, не підтверджує факт надання послуг у визначеному в актах обсягах та, відповідно, не може бути беззаперечною підставою для сплати відповідачем визначених у таких актах сум. Тобто, суди дійшли висновків про недоведення позивачем обставин наявності у відповідача обов`язку сплатити 6 395 736,76 грн заборгованості до складу якої включені, зокрема, технологічні витрати електричної енергії, а також обсяги споживання електроенергії споживачами ДПЗД "Укрінтеренерго" та ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ", які покладені позивачем на втрати відповідача. При цьому, умовами Договору питання щодо відносин сторін спору в частині вирішення питання ТВЕ та втрат, які АТ "ДТЕК Донецькі електромережі", як ОСР має обов`язок нести у силу положень пункту 7.10 ПРРЕЕ, не урегульовані.

51. Здійснивши власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат щодо таких періодів прострочення (з 21.05.2024 до 15.06.2024 на зобов`язання у розмірі 3 998 962,09 грн, з 11.06.2024 до 15.06.2024 на зобов`язання у розмірі 4 156 183,33 грн, з 18.06.2024 до 09.07.2024 на зобов`язання у розмірі 12 395 924,48 грн, з 15.06.2024 до 03.10.2024 на зобов`язання у розмірі 6 891 580,65 грн, з 16.07.2024 до 03.10.2024 на зобов`язання у розмірі 9 902 062,51 грн, з 15.07.2024 до 03.10.2024 на зобов`язання у розмірі 4 773 631,53 грн та 3 202 893,17 грн, з 30.07.2024 до 15.08.2024 на зобов`язання у розмірі 3 864 686,06 грн, з 16.08.2025 до 03.10.2024 на зобов`язання у розмірі 10 014 283,20 грн, з 20.08.2024 до 15.09.2024 на зобов`язання у розмірі 3 488 176,36грн, з 10.09.2024 до 15.09.2024 на зобов`язання 3 076 889,48 грн, з 17.09.2024 до 03.10.2024 на зобов`язання у розмірі 9 159 220,80 грн, з 01.10.2024 до 15.10.2024 на зобов`язання у розмірі 2 432 237,47 грн, з 10.12.2024 до 15.12.2024 на зобов`язання у розмірі 4 809 792,06 грн, з 17.12.2024 до 19.12.2024 у розмірі 20 320 425,22 грн, з 20.12.2025 до 13.02.2025 на загальний розмір боргу в сумі 92 683 066,12 грн), суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновків, що належним до стягнення є розмір 3 % річних у сумі 878 048,57 грн та 1 892 218,16 грн інфляційних втрат.

52. Як вже зазначено вище, оскаржуючи ухвалені судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення суми основного боргу 6 395 736,76 грн, 60 895,17 грн 3 % річних та 119 691,54 грн інфляційних втрат з підстави, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, позивач вказує на застосуванні судами норм права без урахування висновків Верховного Суду викладених у постановах, які зазначені у пункті 5.1.1. цієї ухвали.

53. Колегія суддів надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності підстав згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України наголошує, що для касаційного оскарження судових рішень обов`язковою умовою у цьому разі є неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

54.  Крім того, як неодноразово наголошував Верховний Суд, правові висновки Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

55. Досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

56. Верховний Суд, проаналізувавши висновки, які, на думку скаржника, не врахували суди першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень, зазначає, що у цьому випадку відсутні підстави стверджувати про те, що судами першої та апеляційної інстанцій не взято такі висновки до уваги з огляду на таке.

57.  Так, у вирішенні доводів скаржника Суд враховує, що у справі у справі № 922/854/23 (922/2312/22) предметом спору були вимоги ПАТ "НЕК "Укренерго", як Оператора системи передачі до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" про стягнення збитків, які виникли внаслідок невідключення споживача (відповідача) від електропостачання, а також вимоги про стягнення вартості послуги з передачі електричної енергії, у зв`язку з нездійсненням оператором припинення електропостачання споживачу за вимогою електропостачальника про відключення. При цьому, згідно з фактичними встановленими судами обставинами спору у справі № 922/854/23 (922/2312/22) ПАТ "НЕК "Укренерго" було одночасно Оператором систем передачі у відносинах із відповідачем за договором споживача про надання послуг з передачі електричної енергії та Оператором системи розподілу за договором споживача про надання послуг з передачі електричної енергії (що відповідає типовій редакції договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії), укладеним із ДПЗД "Укрінтеренерго" як постачальником "останньої надії". Звертаючись до суду з позовом ПАТ "НЕК "Укренерго" вказувало на те, що оскільки електроустановки відповідача не були відключені за зверненням ДПЗД "Укрінтеренерго" при переведенні споживача до ДПЗД "Укрінтеренерго" з 00:01 год 28.01.2021 до 00:00 год 01.06.2021, споживання відповідача віднесено на втрати позивача, як Оператора систем розподілу. Колегія суддів також враховує, що Верховний Суд постановою від 29.08.2024 у означеній справі залишив без змін ухвалені у справі судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав: суд касаційної інстанції врахував фактичні обставини спору встановлені судами та наголосив на тому, що на момент направлення позивачу вимоги ДПЗД "Укрінтеренерго" щодо відключення об`єкта споживача КП "Міськелектротранссервіс", пункт 7.10. ПРРЕЕ не містив в собі абзацу другого, на який посилається позивач. Пункт 7.10. ПРРЕЕ було доповнено абзацом 2 лише 19.05.2021 на підставі постанови НКРЕКП від 19.05.2021 № 805, яка набрала чинності 20.05.2021. При цьому, у вирішенні доводів скаржника Верховний Суд у означеній постанові виходив, зокрема, з обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на недоведеність позивачем наявності всіх елементів складу господарського правопорушення, як обов`язкової підстави для стягнення збитків.

58. Наведене, у свою чергу свідчить про неподібність означеної скаржником справи № 922/854/23 (922/2312/22) зі справою, що розглядається (№ 905/1314/24), як за підставами та предметом позову, так і зі правовим регулюванням спірних відносин (змістовим критерієм). Водночас цитування скаржником висновків Верховного Суду, які викладені у пунктах 55 та 56 цієї постанови не свідчить про подібність правовідносин цієї справи зі справою, що розглядається, як і не доводить неправильного застосування судами положень пункту 7.10 ПРРЕЕ у вирішенні цього спору. 

59. У постанові Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 640/13104/20 предметом спору були вимоги Оператора систем розподілу про визнання протиправним та нечинним пункту 6.5. Типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є Додатком № 4 до "Правил роздрібного ринку електричної енергії", затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

60. Водночас у справі, що розглядається позовні вимоги ПАТ "НЕК "Укренерго" ґрунтуються на договорі про надання послуг з передачі електричної енергії. У спірних відносинах позивач є Оператором систем передачі, а відповідач Оператором систем розподілу. Наведене, у свою чергу також свідчить про неподібність означеної скаржником справи (№ 640/13104/20) зі справою, що розглядається (№ 905/1314/24) за підставами, предметом позову та правовим регулюванням спірних відносин (змістовим критерієм).

61. У контексті доводів скаржника Верховний Суд звертає увагу, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

62. Водночас посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування. За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 68), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22, пункт 149), від 04.07.2023 у справі № 373/626/17 (провадження № 14-201цс21, пункт 51)).

63. У касаційні скарзі позивач також зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення у цій справі, не урахували висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21. 

64. Суд зауважує, що фактично доводи касаційної скарги зводяться до неправильного застосування судами норм матеріального права, які судами не було застосовано у оскаржуваних судових рішеннях. Посилаючись на означені вище постанови скаржник фактично не погоджується із висновками судів про відсутність підстав для задоволення вимог позову, зокрема, у частині спірної суми позову, яка, як встановили суди, фактично складається з ТВЕ та обсягів споживання електроенергії споживачами ДПЗД "Укрінтеренерго" і ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ", яку Фактично позивач хоче стягнути в межах виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором із посиланням на пункти 6.2.8 та 7.10 ПРРЕЕ.

65. У цьому аспекті Суд враховує, що висновки судів у частині застосування у спірних відносинах пункту 6.2.8 ПРРЕЕ у повній мірі узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 21.01.2025 у справі № 905/1743/23 та від 09.09.2025 у справі № 905/1491/24.

66. У цьому аспекті суд вважає обґрунтованими доводи Товариства, викладені у відзиві на касаційну скаргу, зокрема, в частині посилань на судові рішення у справі № 910/6820/24. Зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025, позов задоволено частково: зобов`язано ПАТ "НЕК "Укренерго" повернути КП "Компанія "Вода Донбасу" в систему управління ринком "Market Management System" з 13.03.2023 як електропостачальника за власними точками споживання. Зобов`язано ПАТ "НЕК "Укренерго" надати доступ АТ "ДТЕК Донецькі електромережі", ТОВ "ДТЕК Високовольтні мережі" для зміни та відображення даних комерційного обліку в системі управління ринком "MMS" за точками комерційного обліку (EIC-кодами) КП "Компанія "Вода Донбасу" за період з 14.03.2023 до 30.09.2024 та відобразити спожиті КП "Компанія "Вода Донбасу" обсяги електричної енергії через мережі операторів систему розподілу: АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" в обсязі 18 929 038 кВт*г, ТОВ "ДТЕК Високовольтні мережі" в обсязі 14 234 359 кВт*г, ПАТ "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" в обсязі 63 630 538 кВт*г, як купівлю-продаж КП "Компанія "Вода Донбасу" електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії за договором № 0350-01012 від 26.06.2019. Зобов`язано ПАТ "НЕК "Укренерго" включити до облікових даних в системі управління ринком "Market Management System" обсяги електричної енергії на балансуючу групу КП "Компанія "Вода Донбасу", що спожиті за точками комерційного обліку (EIC-кодами) КП "Компанія "Вода Донбасу" за період з 14.03.2023 до 30.09.2024 обсяги електричної енергії спожиті через мережі операторів систему розподілу: АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" в обсязі 18 929 038 кВт*г, ТОВ "ДТЕК Високовольтні мережі" в обсязі 14 234 359 кВт*г, ПАТ "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" в обсязі 63 630 538 кВт*г, як сертифіковані дані купівлі-продажу КП "Компанія "Вода Донбасу" електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії за договором № 0350-01012 від 26.06.2019. Ухвалою Верховного Суду від 15.10.2025 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "НЕК "Укренерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 та на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/6820/24

67. Водночас застосування судами положень пункту 7.10 ПРРЕЕ у цьому спорі фактично ґрунтується на недоведенні позивачем обставин щодо можливості покладення на відповідача в межах цього спору суми визначеної позивачем, як втрати Оператора систем розподілу, які складаються з обсягів та вартості спожитої електричної енергії споживачами ТОВ "Слов`янська Індустріальна Спілка "Сода" та ДП "Добропіллявугілля-видобуток", як учасників ринку електричної енергії.

68. За відсутності у Договорі умов, які б містили положення щодо врегулювання випадків передбачених у пункті 7.10 ПРРЕЕ, а також враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів, що складають предмет доказування у застосування означеної норми ПРРЕЕ, у Суду відсутні підстави вважати, що означена норма неправильно застосована судами першої та апеляційної інстанції у вирішенні цього спору.

69. При цьому, означені скаржником постанови Верховного Суду від 29.08.2024 № 922/854/23 (922/2312/22) у від 27.06.2023 у справі № 640/13104/20 не містять висновків, які б у цьому випадку також свідчили про безпідставність та невідповідність висновків судів у цій частині. Тобто, про недоведення позивачем обставин щодо наявності у відповідача Договірного обов`язку сплатити спірну суму заборгованості (6 395 736,76 грн). Як і не свідчать про те, що за наявності документального підтвердження визначених позивачем обставин щодо наявності застосування у правовідносинах із відповідачем позивач позбавлений можливості стягнути спірні обсяги споживання на підставі положень пункту 7.10 ПРРЕЕ.

70. Як вже зазначено вище, за результатами розгляду матеріалів касаційної скарги та аналізу висновків судів попередніх інстанцій Судом встановлено, що посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду у справах № 922/854/23 (922/2312/22) та № 640/13104/20 не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах не є подібними за підставами та предметом позову, а також фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Отже, висновки, які здійснені судом касаційної інстанції у зазначених скаржником справах, не є релевантними для справи № 905/1314/24.

71. Разом із тим суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16.

72. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

73. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справ № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

74. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 (у контексті визначення строків оплати щодо обсягу послуги за Договором - планового та фактичного), Суд також відхиляє, оскільки скаржник посилаючись на означену постанову не наводить жодних обґрунтувань, яким чином висновки судів попередніх інстанцій суперечать означеним скаржником висновкам Верховного Суду, які викладені у означеній постанові і які саме висновки Суду у вирішенні питання стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у цій справі суди не врахували.

75. Аналогічно Суд відхиляє доводи касаційної скарги з посиланням на те, що суди у спірних відносинах неправильно застосували положення статті 625 ЦК України у наведених скаржником постановах у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, № 910/4590/19, № 910/16820/21 № 915/880/18, № 912/48/19, № 908/1379/17, № 927/467/17, № 456/2076/19, № 910/15411/21, № 921/94/21, № 914/2453/21, № 905/600/18), оскільки доводи касаційної скарги в цій частині зводяться лише до цитування позивачем таких висновків Суду. Однак касаційна скарга в цій частині не містить мотивування в чому саме полягає невідповідність висновків судів у оскаржуваних судових рішеннях висновкам, які наведені у означених постановах (без урахування дійсного змісту спірних правовідносин, конкретних обставин справи та наявних у справі доказів), що вочевидь не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень у відповідності до приписів статей 236, 310 ГПК України.

76. Верховний Суд вкотре наголошує, що саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

77. Крім того, як вбачається, висновки судів попередніх інстанцій у цій частині відповідають та не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених вище постановах Верховного Суду, а здійснене судами попередніх інстанцій у даній справі правозастосування (статті 625 ЦК України) зроблено з урахуванням таких висновків, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування з визначених скаржником питань в цій частині.

78. Зі змісту касаційної скарги також вбачається, що скаржник вважає хибними висновки судів, що ґрунтуються на вимогах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1209. Однак, скаржник не наводить переконливих доводів на підтвердження того, що положення відповідної постанови не могли бути застосовані до спірних у цій справі правовідносин.

79. Суд зазначає, що фактично у касаційній скарзі позивач з посиланням на ряд правових норм наголошує на необхідності застосування положень пункту 7.10 ПРРЕЕ у правовідносинах з відповідачем щодо проведення розрахунків між учасниками ринку електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії. Зокрема, на законності стягнення оператором системи передачі з оператора розподілу вартості послуги з передачі електричної енергії. Водночас скаржник не наводить переконливих доводів щодо можливості їх застосування в межах цього спору (в рамках Договірних відносин із відповідачем). При цьому доводи касаційної скарги в цій частині не містять жодних посилань та належного мотивування з посиланням на підстави касаційного оскарження, які визначені у частині другій статті 287 ГПК України.

80. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, Суд зазначає, що останні фактично зводяться до заперечень обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та до їх переоцінки, що безумовно перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, які визначені у частині другій статті 300 ГПК України.

81. З огляду на обставини справи, яка розглядається, встановлені судами попередніх інстанцій, та обставини, встановлені судами у справах, на неврахування висновку в яких посилається скаржник у касаційній скарзі, правовідносини у цих справах не є подібними, а застосування судами норм матеріального права було здійснено виходячи із встановлених обставин кожної конкретної справи на підставі оцінки судами всіх доказів щодо наявності/відсутності підстав для задоволення позовних вимог, а тому колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду Донецької області від 14.07.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 905/1314/24.

82. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

83. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

84. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Донецької області від 14.07.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 905/1314/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова