ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року 
м. Київ

справа №320/8245/23
адміністративне провадження № К/990/10478/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Гончарової І.А., 

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Башта» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 (судді: Ключковича В.Ю. (головуючий), Грибан І.О., Кузьмишиної О.М.) у справі №320/8245/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Башта» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Башта» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.12.2022 №13159/0709 (форма «С»), яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1 402 372,15 грн. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності є не обґрунтованими.
Зазначає, що між ТОВ «Дніпровська Башта» (первісний кредитор), компанією нерезидентом MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (боржник) та ТОВ «Буддевелепопмент Київ» (новий кредитор) укладено договір від 20.05.2020 № 1-ДБ про відступлення права вимоги, за яким ТОВ«Буддевелепопмент Київ» має сплатити ТОВ «Дніпровська Башта» грошові кошти у розмірі 58 800 євро, що еквівалентно 1 914 304, 00 грн за передане право вимоги до MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія).
Таким чином, у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами закону для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Отже, враховуючи, що мало місце зарахування зустрічних однорідних вимог, оскаржуване податкове повідомлення - рішення, на переконання позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 позов Товариства задоволено повністю, оскаржуване податкове повідомлення - рішення визнано протиправним та скасовано.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги щодо заборгованості, залік яких відбувся, були однорідними, оскільки мали грошовий характер, зустрічними та строк виконання яких настав. А тому, оскільки припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відбулось у строк, встановлений нормами закону для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні. Таким чином суд дійшов висновку про безпідставність доводів контролюючого органу про порушення позивачем граничних строків розрахунків на загальну суму 39 808,72 євро (еквівалент 1 353 050,62 грн) за імпортним контрактом від 04.11.2019 № UT-1-05.03/19UA3 MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія), зафіксованих актом перевірки позивача та, відповідно, про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яке ґрунтується на висновках такого акту перевірки.
4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 рішення суду першої інстанцій скасовано, в задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин вимоги щодо заборгованості, залік яких відбувся, не були однорідними, оскільки: господарські операції між позивачем та ТОВ «Буддевелепопмент Київ» за договором генерального підряду від 16.05.2019 №16/05-19 проведено в межах митної території України, а тому такі операції не є операціями з експорту або імпорту товарів; при укладенні договору про відступлення права вимоги від 20.05.2020 та угоди про зарахування зустрічних вимог від 20.05.2020 природа основного зовнішньоекономічного контракту фактично була змінена (з поставки будматеріалів на грошову вимогу); нерезидентом MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія) та ТОВ «Буддевелепопмент Київ» не дотримано вимог зустрічності, де сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки.
Також суд зазначив, що договір про переведення боргу як правочин не є достатнім доказом наявності заборгованості. Встановлення факту заборгованості, крім правової підстави виникнення зобов`язання, якою є правочин, вимагає також встановлення обставин щодо здійснення господарської операції, вчиненої на виконання зобов`язання за правочином, як фактичної підстави виникнення заборгованості (постачання товару (надання послуги) тощо), та відображення цих операцій у бухгалтерському та податковому обліку. Відповідно до положень статей 3, 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій повинна відображатися підприємством у фінансовій звітності, яка ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, як обов`язкового виду обліку для підприємства. У свою чергу, як встановлено частиною першою статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
З урахуванням вищенаведеного, а також того, що позивачем не надано до суду відповідних первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують виконання валютного законодавства в частині надходження обробленого каменю на митну території України, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення є правомірним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, Товариство подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 залишити в силі.
6. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 04.11.2019 № UT-1-05.03/19UA з компанією нерезидентом MARMIRAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія), за період з 13.01.2020 по 25.10.2022.
За результатами перевірки складено акт № 11239/10-36-07-09 від 01.11.2022 та встановлено порушення позивачем вимог частини третьої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», в частині несвоєчасного отримання (ненадходження) товару на митну територію України по зовнішньоекономічному контракту від 04.11.2019 № UT-1-05.03/19UA, який укладено з MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія), на суму 39 808, 72 євро (еквівалент 1 353 050, 62 грн).
На підставі акту перевірки та встановленого порушення контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 15.12.2022 № 13159/0709, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення валютного законодавства в розмірі 1 402 372,15 грн.
Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної позивач зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Скаржник свої вимоги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (відсутні постанови Верховного Суду про відступлення від таких висновків) від 18.04.2024 у справі №420/11771/23, від 17.07.2024 у справі №420/5969/19, від 03.04.2023 у справі № 826/5478/18 щодо відсутності підстав для нарахування пені у випадку зустрічного зарахування однорідних вимог.
Вказує, що згідно висновків Верховного Суду у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів. Та обставина, що у заліку однорідних зустрічних вимог одночасно приймало участь більше, ніж дві сторони у зобов`язаннях, де кредитори за одними зобов`язаннями по відношенню до позивача та один до одного виступали боржниками в іншому і навпаки, не змінює сутності заліку як способу припинення зобов`язання за зовнішньоекономічними договорами.
Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, на переконання Товариства, суд апеляційної інстанції не правильно застосував норми Цивільного кодексу України (статті 601, 598), Господарського кодексу України (статтю 203) та Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (статтю 16) щодо зарахування зустрічних однорідних вимог в частині укладання угоди про переведення боргу та зміни нерезедента на резедента, який переймає на себе обов`язки попередника та виконує за нього зобов`язання, що в свої сукупності не змінює природу зобов`язання.
Вказує також на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду наведених у постанові від 14.03.2024 у справі № 420/10595/22, зокрема зазначає, що в наведеній справі Суд визнав безпідставним посилання на ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів, підтверджуючих виконання контракту від 12.10.2020 № 12.10-UZ/1, укладеного між ТОВ «УКРЗЕРНОЕКСПОРТ» та ROSEMARY GIDA PIS TICARET LIMITED SIRKETI (Туреччина), оскільки позивач не був стороною цього правочину. Більш того, контролюючим органом, на якого за правилами адміністративного судочинства покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не подано належних та допустимих доказів, що б підтверджували невиконання сторонами контракту від 12.10.2020 № 12.10-UZ/1.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не правильно застосував статті 3, 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та передчасно дійшов висновку про те, що нерезидентом MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія) та ТОВ «Буддевелепопмент Київ» вимог участі їх в взаємопов`язаних зобов`язаннях не дотримано, оскільки обов`язок доказування зворотного покладається на відповідача, а відповідних доказів матеріали справи не містять.
9. Контролюючим органом подано відзив на касаційну скаргу Товариства, в якому відповідач просить залишити скаргу без задоволення, оскільки вважає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.
Вказує, що зарахування зустрічних однорідних вимог між резидентом і нерезидентом можливе, якщо відповідні вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за операціями з експорту, імпорту товарів.
Верховний Суд у низці рішень дотримується послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. 
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.01.2020 по справі № 1340/3649/18.
За умовами зовнішньоекономічного контракту від 04.11.2019 №UT-1-05-03/19UA у MARMI RAGANO MA.RA S.R.L (Італія) не існувало зобов`язання перерахувати кошти на рахунок позивача, нерезидент мав поставити товар (будівельні матеріали) на митну територію України.
Тобто, відповідно до вимог валютного законодавства, на митну територію України за зовнішньоекономічним контрактом від 04.11.2019 №UT-1-05-03/19UA має надійти або товар (будівельні матеріали), або повернутись валютна виручка. Між тим контролюючим органом встановлено, що умови вказаного договору сторонами не виконано, так як позивачем не надано відповідних документів, що підтверджують виконання умов зовнішньоекономічного контракту (надходження товару на митну територію України або повернення валютної виручки за зовнішньоекономічним контрактом від 04.11.2019 №UT-1-05-03/19UA).
При цьому, твердження позивача, що він шляхом переговорів дійшов до згоди з нерезидентом про повернення коштів, тобто отримав відповідне право вимоги, яке було передано за договором від 20.05.2020 ТОВ «Буддевелепопмент Київ» в рахунок погашення кредиторської заборгованості в частині чого було укладено угоду про взаємозалік зустрічних вимог» не підтверджується жодним доказом, як і поставка товару (обробленого каменю) в повному обсязі на митну території України.
ПОЗИЦІЯ СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої і апеляційної інстанцій
10. Надаючи оцінку доводам скаржника наведених у касаційні скарзі колегія суддів касаційної інстанції виходить з вимог частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
11. Як вже зазначалось вище, відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин вимоги щодо заборгованості, залік яких відбувся, не були однорідними, а доказів (відповідних первинних документів бухгалтерського обліку), що підтверджують виконання валютного законодавства в частині надходження обробленого каменю на митну території України позивачем надано не було.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначає Закону України «Про валюту і валютні операції» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 13 вказаного Закону врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Зокрема частиною першої статті 13 встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Згідно частини третьої вказаної статті у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлена відповідальність за порушення встановлених строків розрахунків, а саме порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару). 
Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені.
Відповідно до п. 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №7 (далі - Інструкція №7), граничні строки розрахунків за операціями з експорту й імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до пп. 5 п. 10 розділу III Інструкції №7 банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:
- вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
- вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
- між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.
Отже, залік (або зарахування) зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань. Водночас, для проведення зарахування необхідна сукупність певних умов, а саме: вимоги повинні бути зустрічними (тобто такими, що випливають зі взаємних зобов`язань між двома особами) та однорідними (як правило, йдеться про взаємні вимоги грошових сум в одній і тій самій валюті); має настати строк виконання за всіма зустрічними вимогами.
Згідно із положеннями частини четвертої статті 6 та частини першої статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК). Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України, згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Отже, залік (або зарахування) зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань. Водночас, для проведення зарахування необхідна сукупність певних наведених вище умов.
При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. 
Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.
Із цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень (постанова від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18; постанова від 16.04.2019 у справі №911/483/18; постанова від 21.11.2018 у справі №755/9929/15-ц) дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Аналогічні висновки відображено у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 826/17678/15, від 07.12.2023 у справі №420/21182/21.
Також, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18 сформував правову позицію, відповідно до якої резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону №185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
При цьому як вже зазначалось вище, припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог можливе при дотриманні наведених вище вимог в сукупності.
Як встановлено судами, Товариством укладено контракт від 04.11.2019 № UT-1- 05.03/19UA з компанією нерезидентом MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія). На виконання умов такого контракту позивачем згідно з виписками AT «Мега Банк» з власного валютного рахунку перераховано кошти нерезиденту MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія) в загальному розмірі 58 800,00 євро (еквівалент 1 572 746,74 грн).
Згідно з вантажно-митними деклараціями товар (оброблений камінь) за контрактом від 04.11.2019 № UT-1- 05.03/19UA надійшов на територію України на загальну суму 18 991,28 євро (еквівалент 584 045, 60 грн), а решта товару на суму 39 808,72 євро (еквівалент 1 353 050,62 грн) на територію України не надходила.
При цьому позивач стверджує, що оскільки припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним контрактом від 04.11.2019 № UT-1-05.03/19UA відбулось шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений для розрахунків у іноземній валюті, підстав для притягнення його до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті немає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами за договором генерального підряду від 16.05.2019 № 16/05-19 ТОВ «Дніпровська Башта» мало кредиторську заборгованість перед ТОВ «Буддевелепопмент Київ» на суму 16 798 116,23 грн, що підтверджується актом звірки за період з 16.05.2019 по 19.05.2020. 
За договором про відступлення права вимоги № 1-ДБ від 20.05.2020, укладеного між позивачем -ТОВ «Дніпровська Башта» (первісний кредитор), компанією нерезидентом MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L.(боржник) та ТОВ «Буддевелепопмент Київ» (новий кредитор), первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги боргу, що належить первісному кредитору згідно договору (контракту) поставки № UT-1-05.03/19UA від 04.11.2019 в сумі 58 800 євро, що еквівалентно 1 914 304,56 грн. Боржник надає свою згоду і не має жодних заперечень стосовно заміни первісного кредитора на нового кредитора за основним договором.
У зв`язку з частковим виконанням умов контракту № UT-1-05.03/19UA від 04.11.2019 постачальником MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L сторони додатковою угодою внесли зміни до договору №1-ДБ про відступлення права вимоги від 20.05.2020№1-ДБ від 22.05.2020 щодо суми грошового зобов`язання боржника перед новим кредитором за основним договором, яка тепер складає 39 808,72 євро, що еквівалентно 1 292 698,32 грн.
Також між ТОВ «Дніпровська Башта» та ТОВ «Буддевелепопмент Київ» укладено угоду про зарахування зустрічних вимог від 20.05.2020, згідно якої сторони маючи одна до одної зустрічні вимоги за договором генерального підряду від 16.05.2019 № 16/05-19 та за договором про відступлення права вимоги № 1-ДБ від 20.05.2020, строк виконання яких настав, дійшли згоди про залік зустрічних однорідних вимог, що випливають з вищезазначених договорів.
Суд апеляційної інстанції оцінивши наведені договори та правове регулювання дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин вимоги щодо заборгованості, залік яких відбувся, не були однорідними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.
Як вже зазначалось вище однорідність вимог визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.
Тобто вимоги, які можуть підлягати зарахуванню мають бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). 
Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції договором про відступлення права вимоги від 20.05.2020 передбачено, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги боргу, що належить первісному кредитору згідно контракту (договору) поставки № UT-1-05.03/19UA від 04.11.2019 у сумі 39 808,72 євро. Натомість, за умовами зовнішньоекономічного контракту від 04.11.2019 № UT-1-05.03/19UA нерезидент MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія) повинен був поставити товар (будівельні матеріали) на загальну суму 39 808,72 євро на митну території України. 
Тобто за умовами основного договору (контракту) у MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія) не виникало перед позивачем грошового зобов`язання, натомість був наявний обов`язок з поставки товару на митну території України.
Суд апеляційної інстанції констатував, що при укладенні договору про відступлення права вимоги від 20.05.2020 та угоди про зарахування зустрічних вимог від 20.05.2020 сторони змінили умови зовнішньоекономічного контракту від 04.11.2019 № UT-1-05.03/19UA шляхом зміни обов`язку із поставки товару (будівельні матеріали) на грошове зобов`язання у сумі 39 808,72 євро.
Крім того, слід звернути увагу і на висновки Великої Палати Верховного Суду наведені у пункті 71 постанови від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, де Суд вказав, що оскільки у цій справі зобов`язання сторін за договорами кредитної лінії та договором банківського вкладу (депозиту) підлягають виконанню у різних валютах - євро та доларах США відповідно, такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними».
Зі спірних правовідносин вбачається, що договір генерального підряду від 16.05.2019 № 16/05-19 та договір про відступлення права вимоги № 1-ДБ від 20.05.2020, за якими і відбулось зарахування зустрічних вимог згідно угоди від 20.05.2020, передбачали різні валюти оплати (виконання) - гривню та євро.
Водночас, для проведення зарахування (заліку) однорідних вимог такі вимоги повинні бути зустрічними (тобто такими, що випливають зі взаємних зобов`язань між двома особами).
Отже зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, нерезидентом MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія) та ТОВ «Буддевелепопмент Київ» даних вимог дотримано не було.
Щодо правової позиції наведеної постанові від 29.07.2021 у справі №817/1200/15, на яку зокрема посилається і позивач в касаційній скарзі, де сформовано висновок, що у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону №185/94-ВР для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог, то колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах суд апеляційної інстанції відмовляючи у позові, виходив не з підстав виникнення зустрічних однорідних вимог (види договорів) та складу учасників зарахування зустрічних однорідних (дві чи більше сторін), про що йдеться у справі №817/1200/15, а саме з неоднорідності вимог, які були зараховані, а також відсутності «зустрічності» вимог між нерезидентом MARMI RAGANO MA.RA. S.R.L. (Італія) та ТОВ «Буддевелепопмент Київ».
При цьому суд апеляційної інстанції також слушно врахував і висновки, які були наведені Верховним Судом у постанові від 05.11.2024 у справі № 580/90/23, а саме, що за умови порушення строків, встановлених статтею 13 Закону № 2473, саме по собі зарахування однорідних зустрічних вимог за зовнішньоекономічним контрактом не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності, що передбачена частиною 5 тієї самої статті. У випадку зарахування однорідних зустрічних вимог за зовнішньоекономічним контрактом, з`ясуванню також підлягають усі обставини виникнення такої заборгованості, зокрема чи зміна боржника/кредитора за грошовими вимогами не завдала шкоди експортно-імпортному торговому балансу України, з метою захисту якого були введенні відповідні обмеження згідно із Законом № 2473-VIII. Так, зокрема порушенням експортно-імпортного балансу буде: ненадходження товару за імпортними операціями за умови оплати такого товару, внаслідок чого відбувається непродуктивний відтік капіталу з України, або несплата за поставлений товар згідно з експортними операціями, що призведе до ненадходження валютної виручки до України.
Також Верховний Суд вважає правильним і посилання суду апеляційної інстанції на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до положень статей 3, 4 якого інформація про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій повинна відображатися підприємством у фінансовій звітності, яка ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, як обов`язкового виду обліку для підприємства. У свою чергу, як встановлено частиною першою статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як вбачається з акту перевірки, станом на 25.10.2022 відповідно до даних оборотньо - сальдової відомості по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» у позивача обліковується дебіторська заборгованість по договору (контракту) № UT-1-05.03/19UA від 04.11.2019 в сумі 39 808,72 євро (еквівалент 1 353 050,62 грн). Наведеної обставини Товариство жодним чином не спростовує.
Проте, враховуючи, як стверджує позивач, у травні 2020 року він передав право вимоги за вказаним по договором (контрактом) новому кредитору ТОВ «Буддевелепопмент Київ» та провів з останнім зарахування зустрічних вимог, то відповідно позивач ще у травні 2020 року мав би провести відповідні записи в бухгалтерському обліку. Тобто станом на 25.10.2022 у позивача не мало б обліковуватися дебіторської заборгованості. При цьому жодних доказів на спростування висновку акту перевірки позивачем до матеріалів справи додано не було.
16. З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо правомірності оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення - рішення від 15.12.2022 №13159/0709 (форма «С»), яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1 402 372,15 грн. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
17. Наведене вище у сукупності дає підстави вважати, що судом апеляційної інстанції повно та всебічно встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів сторін. 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
18. Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Башта» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 слід залишити без задоволення.
19. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Башта» залишити без задоволення.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 у справі №320/8245/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Васильєва   І.А. Гончарова