ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа № 902/1224/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К., 
за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Кифорук Ірини Анатоліївни
на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.02.2025 (суддя Матвійчук В. В.) 
і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 (головуючий суддя Олексюк Г. Є., судді Гудак А. В., Петухов М. Г.) 
у справі № 902/1224/24
за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради
до фізичної особи-підприємця Кифорук Ірини Анатоліївни
про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості,
(у судовому засіданні взяли участь прокурор - Ковальчук О. І., представник позивача - Мичківський І.П.. та представник відповідача - Олійник О.Л.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог та підстав заявленого позову
1. Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Вінницької міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області із позовом до Фізичної особи - підприємця Кифорук Ірини Анатоліївни (далі - відповідач, ФОП Кифорук І.А.) про усунення перешкод Вінницькій міській раді у користуванні земельними ділянками загальною площею 0,0143 га, з них: площею 0,0067 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) та площею 0,0076 га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою), які розташовані на території Вінницької міської ради, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі, загальною площею 34,1 кв. м. та літнього майданчику, за адресою: вул. Привокзальна, б/н (біля буд. № 1 по вул. Брацлавській в м. Вінниця, Вінницький район, Вінницька область). 
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умовам договору про встановлення земельного сервітуту від 31.08.2021 та нормам чинного законодавства ФОП Кифорук І.А. на відповідних земельних ділянках здійснила самочинне будівництво нежитлової будівлі. 
Короткий зміст судових рішень
3. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.02.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2025, позовні вимоги задоволено.
4. Зазначені судові рішення мотивовано тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства здійснив будівництво нежитлової будівлі, загальною площею 34,1 кв.м. та літній майданчик, за адресою: вул. Привокзальна, б/н (біля буд. № 1 по вул. Брацлавській в м. Вінниця) без отримання містобудівних документів, що вказує на те, що це будівництво є самочинним.
Касаційна скарга
5. Не погодившись із прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями, ФОП Кифорук І.А. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
6. У поданій касаційній скарзі підставою касаційного оскарження ФОП Кифорук І.А. визначає підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
7. На обґрунтування цієї підстави касаційного оскарження скаржник зазначає, що, звертаючись до суду з позовом, прокурор повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу та наводить висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, згідно з якими захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор; прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
8. Заявник касаційної скарги стверджує, що у цій справі судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено без урахування висновків, викладених у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду про представництво прокурором інтересів держави чи територіальної громади
9. Крім того, скаржник вказує на те, що висновки наведені в оскаржуваних судових рішеннях щодо знесення об`єктів самочинного будівництва суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 29.01.2020 у справі №822/2149/18 та від 08.12.2021 у справі №520/3777/18, відповідно до якої знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень.
10. За доводами скаржника суди попередніх інстанцій ухвалили рішення про знесення самочинного будівництва за відсутності доказів того, що ФОП Кифорук І.А. відмовилась від приведення його у відповідність до норм містобудівного законодавства.
Позиція інших учасників справи 
11. У встановлений Верховним Судом строк Прокурор та Вінницька міська рада подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять залишити її без задоволення, а ухвалені у цій справі судові рішення залишити без змін.
12. У поданому відзиві Прокурор зазначає, що здійснення ним представництва інтересів держави у цій справі належно обґрунтовано в позові та доведено в судових засіданнях, що знайшло своє відображення в ухвалених судових рішеннях, а правові висновки судів попередніх інстанцій щодо цього узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. Підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі позивача до суду з цим позовом стало те, що позивач був обізнаний про порушення відповідачем інтересів держави, та не вжив жодних заходів на усунення відповідного порушення, зокрема не звернувся до суду за захистом інтересів держави, що свідчить про бездіяльність компетентного органу.
13. Також Прокурор звертає увагу на те, що у відповідності до договору про встановлення земельного сервітуту Кифорук І.А. надано земельні ділянки площею 0,0143 га для розміщення тимчасових споруд з метою провадження підприємницької діяльності. Однак, ФОП Кифорук І.А. здійснила будівництво нежитлової будівлі та розміщення літнього майданчику на земельних ділянках не відведених для цих цілей.
14. Водночас Вінницька міська рада у поданому відзиві, наводячи висновки із постанов Верховного Суду щодо застосування статті 376 ЦК України, зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції вірно застосовано норми матеріального права та в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15. Як установили суди попередніх інстанцій, 27.08.2021 Вінницькою міською радою на 11 сесії 8 скликання прийнято рішення № 551, відповідно до пункту 1 якого вирішено укласти договори про встановлення земельного сервітуту згідно із додатками.
16. Згідно з п. 1 додатку 3 до рішення Вінницької міської ради № 551 від 27.08.2021 вирішено укласти договір про встановлення земельного сервітуту з гр. Кифорук Іриною Анатоліївною на земельні ділянки загальною площею 0,0143 га, з них: площею 0,0067 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) та площею 0,0076 га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою), за адресою: м. Вінниця, вул. Привокзальна (біля буд. №1 по вул. Брацлавська), строком на 1 рік (без здійснення реконструкції з послідуючим демонтажем тимчасової споруди).
17. Згідно із пп. 1.2.1 додатку 3 у разі добровільної відмови сервітуарія демонтувати ТС виконавчим органам міської ради здійснити відповідні заходи по демонтажу об`єктів відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.04.2017 № 800, протягом 1 місяця з дня закінчення терміну дії договору.
18. Підпунктом 1.3 додатку 3 визначено, що в зв`язку з прийняттям п. 1 припинити договір оренди земельної ділянки від 07.06.2011, зареєстрований за № 051013704000128 від 23.12.2011 (зі змінами).
19. 31.08.2021 між Вінницькою міською радою (далі по тексту - власник) та гр. Кифорук Іриною Анатоліївною (далі по тексту - особа) укладено договір про встановлення земельного сервітуту.
20. Відповідно п. 1.1 договору власник на підставі рішення Вінницької міської ради від 27.08.2021 № 551 надає згоду особі на встановлення земельного сервітуту на земельні ділянки загальною площею 0,0143 га, з них: площею 0,0067 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) та площею 0,0076 га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою), за адресою: м. Вінниця, вул. Привокзальна (біля буд. №1 по вул. Брацлавська).
21. Згідно із п. 1.2 договору сторони ознайомлені з тим, що земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Вінниці.
22. Встановлення земельного сервітуту здійснюється для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) (п. 2.1 договору).
23. За умовами пункту 2.2 договору грошова оцінка земельної ділянки становить: площею 0,0067 га - 202 270,99 грн (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності); площею 0,0076 га - 229 441,72 грн (для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою).
24. Пунктом 3.1 договору визначено, що сервітутне землекористування встановлюється терміном на 1 рік (без здійснення реконструкції з послідуючим демонтажем тимчасової споруди) з моменту прийняття рішення та діє до 27.08.2022.
25. Договір набуває чинності з дня його реєстрації та діє протягом встановленого терміну (п. 3.2 договору).
26. У пункті 3.3 договору сторони погодили, що розгляд питання про продовження терміну дії договору відбувається за ініціативи особи про що вона повідомляє власника у письмовій формі за два місяці до закінчення терміну дії договору.
27. Згідно із п. 4.1 договору за сервітутне землекористування оплата вноситься у грошовій формі у гривнях. Плата за сервітутне користування нараховується з моменту реєстрації договору сервітуту.
28. Відповідно до п. 5.2 договору сервітутне землекористування встановлюється для забезпечення права особи, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) та для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою).
29. Основне цільове призначення земельної ділянки: Землі житлової та громадської забудови, функціональне призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) та для будівництва обслуговування інших будівель громадської забудови (здійснення благоустрою) (п. 5.3 договору).
30. Пунктом 5.4 договору сторони визначили умови збереження стану земельної ділянки, зокрема, використовувати земельний сервітут за цільовим призначенням.
31. За умовами пункту 5.5 договору передбачено, що встановлення земельного сервітуту без розроблення технічної документації щодо встановлення меж частини земельної ділянки.
32. У пункті 6 договору сторони визначили, що після припинення дії договору особа у 10 денний термін повертає власнику земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в сервітутне користування. До моменту закінчення терміну дії договору про встановлення земельного сервітуту сервітуарію здійснити демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та привести земельну ділянку в стан придатний для подальшого використання з виконанням робіт з відновлення благоустрою, погодженого ДАтаМ та ДМГ. У разі добровільної відмови сервітуарія демонтувати ТС виконавчим органам міської ради здійснити відповідні заходи по демонтажу об`єктів відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.04.2017 № 800, протягом 1 місяця з дня закінчення терміну дії договору. Сервітуарію письмово повідомити виконавчі органи міської ради щодо здійснених заходів по демонтажу тимчасової споруди, протягом 10 календарних днів. 
33. Сторони дійшли до взаємної згоди, що у разі не повернення земельної ділянки відповідно до умов визначених в п. 6 цього договору, власник має право особисто або, уклавши відповідні договори з іншими особами, здійснити демонтаж малої архітектурної форми (тимчасових споруд). Сторони встановлюють, якщо демонтаж малої архітектурної форми (тимчасових споруд) здійснюється не особою (у випадках, передбачених даним договором), то власник, інші особи, що здійснюють демонтаж малої архітектурної форми (тимчасових споруд) не несуть відповідальності за будь-які пошкодження конструкцій, майна, що знаходиться в ній, без яких неможливо здійснити її демонтаж (п. 6.1 договору). 
34. Згідно із п. 7.3 договору земельний сервітут встановлюється за умови: дотримання цільового призначення земельної ділянки; утримання в належному стані прилеглої території, відповідно до технічних умов та плану благоустрою, погодженого належним чином; утримання в належному санітарному стані прилеглої території, тротуару та частини дороги, що прилягають до земельної ділянки, за окремою угодою та план-схемою, погодженою департаментом комунального господарства та благоустрою; заборони розміщення будь-яких об`єктів, ТС, встановлення елементів благоустрою, в т.ч. МАФ, без відповідних дозволів; дотримання вимог Закону України "Про відходи" та інших вимог природоохоронного законодавства; встановлення права третіх осіб на ремонт, прокладку і обслуговування інженерних мереж; дотримання вимог ст. 18 Закону України "Про автомобільні дороги".
35. Розділом 8 договору сторони визначили, що власник гарантує, що земельна ділянка є у його розпорядженні і він має законні повноваження встановлювати земельний сервітут щодо неї і надавати особі права, визначені у цьому договорі; жодна із умов та жодне із положень цього договору не порушує чинного законодавства України (п. 8.1 договору); особа, яка підписує цей договір, є належним чином уповноважена на те, щоб діяти від імені власника для цілей укладення цього договору і на умовах, визначених в ньому (п. 8.2 договору).
36. У пункті 11.1 договору сторони передбачили права особи, зокрема, за згодою із власником або уповноваженим ним органом, проводити поліпшення земельної ділянки, зводити у встановленому законом порядку споруди, без зміни цільового призначення земельної ділянки. 
37. Відповідно до п. 15.3 договору питання про продовження дії договору розглядається власником за письмовою вимогою особи, яка подається за 2 місяці до дня закінчення терміну дії договору.
38. Вказаний договір підписано повноважними представниками та скріплений відтиском печатки власника. Договір про встановлення земельного сервітуту від 31.08.2021 зареєстровано департаментом земельних ресурсів Вінницької міської ради у книзі обліку договорів земельного сервітуту від 16.09.2021 № 2375/09-21.
39. 05.10.2022 комісією у складі головних спеціалістів відділу культурної спадщини та дизайну департаменту архітектури та містобудування міської ради Бойко В.Н. та Куленка А.М., за участю власника стаціонарної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності - ФОП Кифорук І.А. проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудування та благоустрою на території міста Вінниці щодо розміщення стаціонарної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності з літнім майданчиком за адресою: вул. Привокзальна (біля буд. № 1 по вул. Брацлавській) у м. Вінниці, про що було складено відповідний акт (т. 1 а. с. 168-171). За результатами перевірки встановлено таке: "В зазначеному місці розміщується стаціонарна тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності (далі - ТС) з літнім майданчиком. Опорядження зовнішніх стін ТС виконано з легких металевих конструкцій. Загальні орієнтовні габаритні розміри ТС становлять: 8,0х5,2 м, висота - 3,7 м, розміри літнього майданчика становлять: 5,4х5,4 м. Відповідно до архівних даних департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради, діючий паспорт прив`язки ТС передбачений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 (зі змінами), відсутній. Проектна пропозиція розміщення літнього майданчику за даною адресою на розгляд департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради не надходила... За інформацією департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради, встановлено, що підписаний договір про встановлення земельного сервітуту, укладений з гр. Кифорук І.А. та зареєстрований за № 2375/09-21 від 16.09.2021, свідчить про згоду на виконання умов рішення Вінницької міської ради від 27.08.2021 № 551 та умов самого вищевказаного договору про встановлення земельного сервітуту. За отриманою інформацією від КП "Муніципальна варта" ВМР (вх. № 05/23/55636 від 23.09.2022) встановлено, що станом на 21.09.2022 ТС належить ФОП Ірині Анатоліївні КИФОРУК ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 № 1. Таким чином, розміщення даної ТС з літнім майданчиком наразі не відповідає вимогам положенням Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 (зі змінами).".
40. За результатами проведення перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудування та благоустрою на території міста Вінниці, з врахуванням положень "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 (зі змінами), "Правил благоустрою території Вінницької міської територіальної громади", затверджених рішенням Вінницької міської ради № 2254 від 22.05.2020, департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради винесено припис № 05/00/010/153089 від 05.10.2022 про демонтування, з ліквідацією наслідків розміщення, у строк до 14.10.2022 ТС з літнім майданчиком, що розташовуються за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 172-173). Примірник припису було отримано особисто ОСОБА_1 - 06.10.2022, про що вона розписалася власноруч в другому примірнику припису.
41. 21.10.2022 комісією з питань звільнення території Вінницької міської територіальної громади від незаконно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм вирішено, зокрема: департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради - підготувати і подати на розгляд виконавчого комітету міської ради проєкт рішення про затвердження даного акту за № 8; демонтувати ТС з літнім майданчиком за адресою: вул. Привокзальна (біля буд. № 1 по вул. Брацлавська) у м. Вінниці; рекомендувати гр. Кифорук І.А. виконати демонтаж ТС з літнім майданчиком та привести земельну ділянку в стан придатний для подальшого використання, з ліквідацією наслідків розміщення, в термін до 30.12.2022, при цьому здійснювати сплату плати за користування земельною ділянкою до даного терміну демонтажу, згідно з умовами договору про встановлення земельного сервітуту, зареєстрованого за № 2375/09-21 від 16.09.2021 (т. 1 а.с. 174-177). 
42. 10.11.2022 Виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення № 2440 "Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм на території Вінницької міської територіальної громади" 
43. Відповідно до п. 2 вирішено демонтувати ТС та торгово-посадочні комплекси, зокрема, ТС з літнім майданчиком за адресою: вул. Привокзальна (біля буд. № 1 по вул. Брацлавській) у м. Вінниці (п. 2.6 Рішення). У пп. 2.6.1 рішення рекомендовано гр. ОСОБА_1 виконати демонтаж ТС з літнім майданчиком та привести земельну ділянку в стан придатний для подальшого використання, з ліквідацією наслідків розміщення, в термін до 30.12.2022. При цьому, здійснювати сплату плати за користування земельною ділянкою до даного терміну демонтажу, згідно з умовами договору про встановлення земельного сервітуту, зареєстрованого за № 2375/09-21 від 16.09.2021. 
44. Не погоджуючись з рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 № 2440 гр. ОСОБА_1 подано позов до Вінницького окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування пункту 2.6 (що включає в себе підпункти 2.6.1, 2.6.2, 2.6.3 та 2.6.4) даного рішення.
45. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі №120/10954/22, адміністративний позов гр. ОСОБА_1 задоволено. Вирішено, окрім іншого, визнати протиправним та скасувати пункт 2.6 (що включає в себе підпункти 2.6.1, 2.6.2, 2.6.3 та 2.6.4) рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 № 2440 "Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм на території Вінницької територіальної громади".
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
46. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
47. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені фактичні обставини справи правильність застосування судам першої чи апеляційної норм матеріального і процесуального права та вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Щодо процесуального статусу прокурора 
48. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
49. Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
50. Як унормовано в абзаці другому частини п`ятої цієї статті, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор вказує про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
51. За змістом статті 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
52. Абзацом першим частини третьої статті 23 названого Закону визначено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
53. Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
54. Як з`ясували суди попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи, Прокурором на адресу Вінницької міської ради було скеровано лист від 11.10.2024 № 50/15207вих24, в якому повідомлялось про встановлені факти порушення ФОП Кифорук І.А. законодавства щодо незаконного користування земельними ділянками комунальної власності та здійснення самочинного будівництва на них.
55. В сою чергу Вінницька міська рада листом від 22.10.2024 № 01/00/011/169530 повідомила Вінницьку окружну прокуратуру про те, що гр. ОСОБА_1 умови п. 6 договору та пп. 1.2-1.2.2 п. 1 рішення Вінницької міської ради № 551 від 27.08.2021, не виконано. Також Кифорук І.А. використовує земельні ділянки комунальної власності на яких розташований об`єкт нерухомого майна (будівля торгівельного павільйону) за відсутності зареєстрованого у встановленому законодавством порядку відповідного речового права на неї і без сплати місцевого податку. Разом з цим, за інформацією департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, по питанню здійснення фіксації факту незаконного капітального будівництва, Департаментом планові та позапланові заходи державного архітектурно-будівельного контролю за вказаною у листі адресою - не здійснювались. Окрім того станом на дату виготовлення листа-відповіді самовільно збудована капітальна будівля не знесена, перешкоди в користуванні комунальними земельними ділянками, загальною площею 0,0143 га, з них: площею 0,0067 га та площею 0,0076 га, гр. Кифорук І.А. - не усунуто. Водночас суд враховує, що органом місцевого самоврядування не повідомлено про можливе майбутнє вжиття заходів для самостійного усунення порушень з метою захисту інтересів держави.
56. Надалі на виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Прокурор листом від 12.11.2024 № 50/16751вих-24 повідомив Вінницьку міську раду про намір звернутись до суду із позовною заявою та відповідно здійснювати представництва інтересів держави в її особі.
57. При цьому Вінницька міська рада, будучи обізнаною про наведені порушення, не вжила заходів для її усунення та до суду не зверталася, що свідчить про бездіяльність компетентного органу та стало підставою для звернення Прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі цього органу.
58. Зважаючи на зазначені обставини та ураховуючи, що у позовній заяві Прокурор навів підстави для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про належне підтвердження Прокурором підстав представництва інтересів держави у цій справі.
59. Верховний Суд вбачає, що ці висновки місцевого та апеляційного господарських судів ґрунтуються на встановлених ними обставинах щодо повідомлення Прокурором Вінницьку міську раду про виявлені порушення та не вжиття цим органом дій, спрямованих на їх усунення, як і не звернення органом до суду.
60. Такі висновки не суперечать викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, на яку посилається скаржник, оскільки у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вииснувала про те, що однією з двох підстав представництва прокурором інтересів держави в суді є нездійснення або неналежне здійснення компетентним органом їх захисту. Це і мало місце за встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, що переглядаєть.
61. Крім того, з огляду на звернення Прокурора до міської ради, отриману ним відповідь від неї, а також подальше не вжиття радою будь-яких дій щодо виявлених порушень, суди визнали бездіяльність компетентного органу у цьому разі обґрунтуваною та доведеною, про що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
62. При цьому доводи скаржника щодо незначного проміжку часу, що минув, між звернення Прокурора до Вінницької міської ради та поданням позову спростовуються викладеним у цій же постанові Великої Палати Верховного Суду висновком про те, що розумність такого строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
63. Отже, доводи касаційної скарги ФОП Кифорук І.А. в частині, що стосується процесуального статусу прокурора, не знайшли свого підтвердження, позаяк висновки судів попередніх інстанцій з щодо цього питання узгоджуються з наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 висновками про застосовування приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
64. Окремо Верховний Суд зауважує, що за встановлених судами попередніх інстанцій обставин жодних дій щодо усунення порушення, яке полягало саме у здійснення самочинного будівництва нежитлової будівлі на земельних ділянках комунальної власності, Вінницькою міською радою не вчинялось і з позовом про його знесення цей орган не звертався. Посилання скаржника на обставини вчинення нею дій, спрямованих на демонтаж тимчасових споруд, у цьому контексті не можуть бути прийняті до уваги.
Щодо знесення самочинного будівництва
65. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
66. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1, 2 статті 319 ЦК України).
67. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
68. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина 1 статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є приписи частини 2 статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина 2 статті 373 ЦК України).
69. Частиною 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
70. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 ЦК України).
71. Відповідно до частин 1, 3 статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
72. Водночас у статті 376 ЦК України унормовано, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (частина 1).
73. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2).
74. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (частина 3).
75. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4).
76. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина 5).
77. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене (частина 6).
78. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина 7).
79. Як вже зазначалось, у поданій касаційній скарзі ФОП Кифорук І.А. вказує на не врахування судами першої та апеляційної інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 29.10.2020 у справі № 822/2149/18 та від 08.12.2021 у справі № 520/3777/18, стосовно застосування статті 376 ЦК України.
80. У постанові Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 822/2149/18 зазначено, що:
«Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. 
За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил. …
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. …
Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).
В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови».
81. При цьому, розмежувавши випадки знесення самочинного будівництва, визначені різними частинами статті 376 ЦК України, Верховний Суд зазначив, що у розглянутій справі, враховуючи її фактичні обставини, немає підстав для аналізу частини 7 статті 376 ЦК України та відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду за наслідками розгляду справ № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14, саме у яких і зазначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (на чому наполягає скаржник у касаційній скарзі).
82. Аналогічні висновки щодо застосування статті 376 ЦК України наведено і у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 520/3777/18 (якою, окрім іншого, відповідну справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки останній, відмовляючи у позові, належним чином не з`ясував, які позовні вимоги заявлені прокурором в інтересах кожного з позивачів та чим вони обґрунтовані, а також не встановив, на які саме земельній ділянці здійснено спірне будівництво та її площу), на яку посилається скаржник.
83. Тобто, у постановах від 29.10.2020 у справі № 822/2149/18 та від 08.12.2021 у справі № 520/3777/18 Верховним Судом навпаки підтверджено, що у випадку, передбаченому частиною 4 статті 376 ЦК України знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, а у справі, що переглядається, мова йде саме про цей випадок.
84. Тож відповідні доводи скаржника у цій частині також не знайшли свого підтвердження, висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 822/2149/18 та від 08.12.2021 у справі № 520/3777/18 висновки судів попередніх інстанцій не суперечать.
85. Оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, можливе виключно за таких умов: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
86. Однак, доводи касаційної скарги ФОП Кифорук І.А. в частині обґрунтування підстави, передбаченої пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України не свідчать про наявність зазначених умов, у зв`язку з чим вона не підлягає задоволенню
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
87. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
88. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
89. Ураховуючи, що наведена відповідачем у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, не знайшла свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження, касаційна скарга ФОП Кифорук І.А. не підлягає задоволенню, а постанова Північного-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 і рішення Господарського суду Вінницької області від 25.02.2025 підлягають залишенню без змін.
Розподіл судових витрат
90. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Кифорук Ірини Анатоліївни залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 і рішення Господарського суду Вінницької області від 25.02.2025 у справі № 902/1224/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О. В. Случ
Судді Н. О. Волковицька
С. К. Могил