ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року
м. Київ

справа № 404/7104/21
провадження № 61-14426св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач -    ОСОБА_1 на,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи: Орган опіки та піклування міської ради міста Кропивницького, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шаповалов Максим Валерійович, на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 року у складі судді Варакіної Н.Б. та постанову Кропивницького апеляційного суду від  21 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М.,Дуковського О. Л., Карпенка О. Л.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування міської ради міста Кропивницького, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позову посилалась на те, що з 06 вересня 2008 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2011 року.
Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після припинення відносин між сторонами дитина залишилась проживати разом з матір`ю. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2011 року з ОСОБА_2 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 300 грн щомісячно.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2021 року було змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2011 року та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до повноліття сина.
Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, більше десяти років не спілкується з дитиною та не сплачує аліменти.
ОСОБА_2 самоусунувся від виховання сина, жодного разу не робив спроб з ним зустрітися, не цікавиться його життям, умовами проживання, здоров`ям та навчанням у школі.
Фактично вихованням сина займається позивачка та вітчим ОСОБА_4 .
Позивачка також вказує, що в неї і раніше був намір позбавити відповідача батьківських прав, а саме у 2016 році, 2017 році та 2019 році та був намір провести усиновлення дитини іншим чоловіком, аОСОБА_2 не був проти цього, у зв`язку з чим склав нотаріально посвідчену заяву про те, що він відмовляється від дитини та дає згоду на усиновлення.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 8 960,98 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. 

Задовольняючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, що відповідач не спростував.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за несплату аліментів у розмірі 8 960,98 грн, суд керувався тим, що відповідно до наданого стороною відповідача розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23 липня 2024 року, за боржником ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу  ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 року в частині, що оскаржується, -  без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду в цій частині при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
18 листопада 2025 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, сформовану його представником - адвокатом Шаповаловим М. В. у системі «Електронний суд», у якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати  рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 травня  2025 року іпостанову Кропивницького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій вказані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи

30 грудня 2025 року ОСОБА_1 через адвоката Браверман В. О. подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2025рокувідкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

02 січня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №501. 

ОСОБА_2 та     ОСОБА_6 є батьками     ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії   НОМЕР_1 , виданого 16 січня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2011 року у справі № 2-1840/11 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн щомісячно.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2011 року у справі № 404/4547/20 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2011 року та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до 10 грудня 2026 року, тобто до повноліття сина.

19 липня 2013 року позивачка       ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до пояснень класного керівника КЗ «Навчально-виховне об`єднання № 25 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, природничо-математичний ліцей», Центр позашкільного виховання «Ліра» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» ОСОБА_9 , батька ОСОБА_3 за час навчання дитини у закладі ніколи не бачила та не спілкувалась. Завжди ОСОБА_14 опікується мама або вітчим: привозять та забирають зі школи, відвідують батьківські збори, цікавляться станом навчання хлопця, дбають про здоров`я, матеріально забезпечують.

Згідно довідки КЗ «Навчально-виховне об`єднання № 25 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, природничо-математичний ліцей», Центр позашкільного виховання «Ліра» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» № 36 від 27 травня 2021 року, ОСОБА_3 з 5 класу навчається в КЗ «Навчально-виховне об`єднання № 25 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, природничо-математичний ліцей», Центр позашкільного виховання «Ліра» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області». Вихованням, навчанням, матеріальним утриманням сина опікується мама, зі слів якої, тато ОСОБА_2 , не цікавився навчанням та вихованням дитини, участі у матеріальному забезпеченні дитини не брав.

Згідно характеристики ОСОБА_3 від 26 травня 2021 року за вих. № 4, яка видана директором КЗ «Навчально-виховне об`єднання № 25 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, природничо-математичний ліцей», дитина володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні, навчається в повну міру своїх можливостей, має довільну зорову і слухову пам`ять, добре розвинене логічне мислення, хлопець фізично розвинений, стриманий, врівноважений, самокритичний. Вихованням, навчанням, матеріальним утриманням сина опікується мама. Батько ОСОБА_2 не цікавився навчанням та вихованням дитини, участі у матеріальному забезпеченні дитини не брав.

Відповідно довідки ОСББ «Ковалівський 13 Гідросиловець» № 45 від 31 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно заяви від 28 вересня 2017 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1994 та посвідченої приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В. В., ОСОБА_2 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи за своєю справжньою волею без стороннього фізичного або морального тиску, відмовився від подальшого виховання та утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надав добровільну, безумовну згоду на її усиновлення іншими громадянами.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_11 від 02 листопада 2019 року ОСОБА_3 проживає з мамою та дідусем і бабусею, які турбуються та виховують його. Батька дитини ніколи не бачила і він не бере ніякої участі у вихованні сина.

Згідно з Висновком виконавчого комітету Кропивницької міської ради № 515/19 від 21 січня 2025 року комісією з питань захисту прав дитини 13 листопада 2024 року розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 та складено відповідний висновок, у якому, керуючись якнайкращими інтересами дитини, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 .

Рішенням Кропивницької міської ради № 136 від 11 лютого 2025 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого 23 липня 2024 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за боржником ОСОБА_2 станом на 23 липня 2024 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. 

На підтвердження сплати аліментів стороною відповідача також надані копії відповідних квитанцій.

Під час розгляду справи була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_3 , який в судовому засіданні пояснив, що не бажає спілкуватись з відповідачем, за своє життя ніколи його не бачив та не вважає його своїм батьком. Батьком вважає свого вітчима - ОСОБА_4 . 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за несплату аліментів не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, а тому в цій частині, в силу положень частини другої статті 17 ЦПК України, не є предметом касаційного перегляду.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Задовольняючи позов в частині вимог про позбавлення батьківських прав, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а відповідач при цьому не надав доказів, які б це спростували, тому наявні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Проте з такими висновками погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина третя статті 155 СК України).

У відповідності до положень статей 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 08 квітня 2020 року.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка, як підставу для позбавлення батьківських прав, зазначила ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, щоне мав змоги спілкуватися з дитиною, оскільки позивачка чинить перешкоди у цьому. Крім того, вінпроживає у м. Харкові, а позивачка разом з дитиною в  м. Кропивницький, що також певною мірою ускладнює особисті зустрічі з сином. Зазначає про бажання спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів умисного ухилення  ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина, позивачкою не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

При цьому слід враховувати, що висновок виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 21 січня 2025 року, затверджений рішенням Кропивницької міської ради № 136 від 11 лютого 2025 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України).

Колегія суддів Верховного Суду також звертає увагу на те, що нотаріально посвідчена заява відповідача від 28 вересня 2017 року, в якій він відмовляється від дитини та дає згоду на усиновлення, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки згідно з положеннями частин другої, третьої статті 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Водночас ОСОБА_2 щодо доводів позивачки про надання ним вказаної нотаріально посвідченої заяви зазначив, що ці факти не відповідають дійсності, оскільки метою надання дозволу на усиновлення дитини відповідачем було те, що в той час дитина сильно захворіла та була необхідність в лікуванні за кордоном (в Чехії). Тому була усна домовленість між батьками про необхідність вжиття таких дій, оскільки перебування матері з дитиною без батька за кордоном ускладнювало б лікування та була необхідність у дозволах батька. Тому відповідач пішов на такий крок лише з добрими намірами, і, як тільки дізнався, що його син потрапив до лікарні, одразу направив кошти на його лікування. 

З урахуванням наведеного, колегія суддів Верховного Суду вважає висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 помилковими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).

Ураховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Разом із цим, обставини цієї справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Верховний Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21). 

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, оскільки Верховний Суд ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав, то рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 рокув частині стягнення з      ОСОБА_2 на користь     ОСОБА_1 судового збору в розмірі 908 грн, сплаченого за подання позову, також підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник- адвокат Шаповалов Максим Валерійович, задовольнити.

Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 рокув частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та в частині стягнення з    ОСОБА_2  на користь     ОСОБА_1 судового збору в розмірі 908 грн, а також постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 рокускасувати.

Ухвалити в частині позовних вимог  ОСОБА_1  про позбавлення батьківських прав нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до    ОСОБА_3  про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити   ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини -   ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов