ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року 

м. Київ

справа №280/9857/24
адміністративне провадження № К/990/45213/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року (суддя Чернова Ж.М.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року (колегія у складі суддів Білак С.В., Чабаненко С.В., Сафронової С.В.)
у справі № 280/9857/24
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У жовтні 2024 року  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФ України в Запорізькій області, відповідач, скаржник), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік позивачу як інваліду війни 2 групи у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», викладені в листі від 05.09.2024 № 15642-14925/Л-02/8-0800/24;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплатити щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2024 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум такої допомоги.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 09.11.2016.
3. Позивачу у 2024 році виплачено щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України в розмірі 2900,00 грн.
4. На звернення до відповідача із заявою про нарахування та виплату недоплаченої суми разової грошової допомоги, встановленої статтею 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, позивач отримав лист відповідача від 05.09.2024, яким повідомлено про те, що у 2024 році порядок виплати разової грошової виплати до Дня Незалежності України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2024 № 369 «Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2024 році». 
Порядком передбачено, що грошова допомога виплачується до Дня Незалежності України, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи - в розмірі 2900 гривень. Отже, грошова допомога у вищезазначеному розмірі була нарахована в повному обсязі разом з основним розміром пенсії в серпні поточного року.
5. Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати в 2024 році, як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, разової грошової виплати до Дня Незалежності України в розмірі, меншому, ніж передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», звернувся до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

6. Позивач зазначав, що має статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання щорічної разової грошової допомоги, яка виплачується до Дня Незалежності України у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. 
7. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, покликався на те, що відсутні законодавчі підстави для виплати особам з інвалідністю 2 групи внаслідок війни щорічної разової допомоги у розмірі 8 мінімальних розмірів пенсії за віком.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 19.12.2024, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025, позов задовольнив.
9. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи висновок, викладений у рішенні Верховного Суду від 05.03.2024 у зразковій справі № 440/14216/23, дійшов висновку, що позивач має право на одержання щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2024 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.13 Закону №3551-ХІІ.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

10. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
11. Підставу касаційного оскарження відповідач обґрунтовує неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій ч. 5 ст. 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 20.03.2023 № 2983-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань"), без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 у зразковій справі № 440/14216/23.
12. Ухвалою Верховного Суду від 11.12.2025 відкрито касаційне провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.
13. Позивач відзиву на касаційну скаргу не надав. Ухвалу про відкриття касаційного провадження отримано позивачем 19.12.2025 (згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення).

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов такого висновку.
15. Згідно ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
16. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі слугувало неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм ч. 5 ст. 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України від 20.03.2023 № 2983-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань" без урахування висновків щодо їх правозастосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 у зразковій справі № 440/14216/23.
17. За результатом розгляду апеляційної скарги органу пенсійного фонду на рішення Верховного Суду від 05.03.2024 у зразковій справі № 440/14216/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла, серед іншого, таких висновків:

" тимчасове обмеження окремих соціальних пільг (допомог) особам, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність та набули статусу ветеранів війни, а також членам їх сімей, у разі запровадження режиму воєнного стану, за умови додержання вимог пункту 5 частини першої статті 6 Закону № 389-VIII, може відбуватися за умови внесення змін до спеціального Закону № 3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць.
Приписами статті 46 Конституції України встановлено, що такі складові конституційного права громадян на соціальний захист, як забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності (1); втрати годувальника (2); безробіття з незалежних від них обставин (3); старості (4), не можуть бути скасовані законом; водночас інші складові елементи права на соціальний захист, не конкретизовані в частині першій статті 46 Основного Закону України або в інших його статтях, визначає Верховна Рада України шляхом ухвалення законів.
Передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону № 3551-XII щорічна разова грошова виплата не є основним грошовим забезпеченням, а є додатковою соціальною пільгою (виплатою), яка має разовий характер, є щорічною та поширюється на певне коло осіб.
Тобто зазначена разова грошова виплата не належить до складових конституційного права громадян на соціальний захист, визначених у пунктах 1-4 частини першої статті 46 Конституції України, які не можуть бути скасовані законом, а тому Верховна Рада України як єдиний законодавчий орган влади в Україні, з огляду на існуючі фінансово-економічні можливості, шляхом ухвалення законів може змінити умови та порядок виплати такої соціальної пільги за умови дотримання конституційних норм та принципів.
З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону № 3551-ХІІ щорічна разова грошова виплата особам з інвалідністю внаслідок війни є видом державної допомоги в загальній системі соціального захисту населення. Така виплата має допоміжний та стимулюючий характер і надається з метою забезпечення створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, захисту їхніх інтересів відповідно до соціальної політики держави в цій сфері.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки нарахування разової грошової виплати особам з інвалідністю внаслідок війни встановлено законом і конкретно не визначено в Конституції України як складова права на соціальний захист, гарантованого її статтею 46, тому Верховна Рада України має певну свободу дій щодо законодавчого регулювання порядку надання цього виду державної допомоги. 
Так, Верховна Рада України може встановлювати, модернізувати або поновлювати зазначений вид державної допомоги, змінювати її розмір, механізми її нарахування та надання, оскільки така допомога не закріплена в Конституції України, а визначається у законах відповідно до соціальної політики держави.
…
Верховна Рада України у встановленому законом порядку та в межах її власних повноважень внесла зміни до спеціального Закону № 3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме правила частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983-ІХ як спеціального закону, який прийнятий в умовах запровадження в Україні воєнного стану з метою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат Державного бюджету України, забезпечення соціальної підтримки громадян з огляду на фінансові можливості держави.
…
з 15 квітня 2023 року по-іншому врегульована процедура здійснення виплати особам з інвалідністю внаслідок війни, передбаченої статтею 13 Закону № 3551-ХІІ, шляхом внесення змін до спеціального законодавства, яке регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а не шляхом внесення змін до бюджетного законодавства з подальшим ухваленням Кабінетом Міністрів України рішення щодо визначення розмірів соціальних гарантій.
…
Здійснивши позивачу грошову виплату в розмірі 2 900 грн, ГУ ПФУ застосувало правила частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983-ІХ, яка є чинною як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення справи, неконституційною не визнавалася, що підтверджує те, що ГУ ПФУ діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених законом.
З огляду на те, що чинне законодавство України не передбачає виплату позивачу разової грошової допомоги до Дня Незалежності України в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком .
Аналізуючи наведені вище норми законів № 3551-ХІІ й № 2983-ІХ, приписи Конституції України, а також зміст спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що стаття 22 Конституції України, яка за своїм змістом адресована органу законодавчої влади, у цій справі не є застосовною, оскільки щорічна разова грошова виплата особам з інвалідністю внаслідок війни безпосередньо не передбачена в Конституції України та визначається спеціальним законом, а тому на неї не поширюються й визначені статтею 22 Конституції України гарантії щодо заборони скасування чи звуження змісту та обсягу прав.
Суд першої інстанції допустив порушення процесуальної норми частини четвертої статті 7 КАС України, помилково застосувавши до спірних правовідносин частину п`яту статті 13 Закону № 355-ХІІ у редакції Закону № 367-XIV, яка не є чинною."

18. Застосовуючи вищенаведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що підстави для виплати позивачу (як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи) у 2024 році щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відсутні.
19. Крім того, Суд звертає увагу на те, що разова грошова виплата учасникам бойових дій та особам з інвалідністю внаслідок війни до Дня Незалежності України, встановлена Законом № 3551-XII у редакції Закону № 2983-ІХ, за своєю правовою природою є аналогічною раніше існуючій щорічній грошовій допомозі, що виплачувалася до 5 травня, і має характер додаткової соціальної пільги, а не основної виплати, яка входить до складових конституційного права на соціальний захист.
20. Така виплата є формою державної соціальної підтримки, яка реалізується в межах соціальної політики держави з урахуванням її фінансових можливостей, внутрішніх і зовнішніх викликів, а також умов воєнного стану. Законодавець, діючи в межах наданих йому повноважень, має право змінювати умови надання цієї виплати, її розмір та строки, за умови дотримання засад верховенства права, принципів пропорційності, соціальної справедливості та недопущення свавільного звуження прав.
21. У зв`язку із цим доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-XII та неврахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 у зразковій справі № 440/14216/23, знайшли своє підтвердження під час здійснення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень.
22. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 25.11.2025 у справі №420/2492/25.
23. Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову постановлено з неправильним застосуванням норми матеріального права, а тому підлягають скасуванню з ухвалення нового рішення - про відмову у задоволенні позову.
24. Відповідно до ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
25. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.
26. Рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, а тому перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 356 КАС України, Верховний Суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі №280/9857/24 скасувати.
Прийняти нову постанову. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та не оскаржується.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб