УХВАЛА
19 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 610/2163/24
провадження № 51-105 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року,

установив:

Балаклійський районний суд Харківської області вироком від 04 липня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі статей 71, 72, 78 КК до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року - без змін.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд вказаних судових рішень стосовно її підзахисного в касаційному порядку.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням захиснику строку для усунення недоліків на таких підставах.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді. 
У частині першій статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з частиною першою статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для їх скасування, які, на її думку, були допущені судами під час ухвалення судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Однак, наведених вимог кримінального процесуального закону захисник не дотрималася.
Так, у касаційній скарзі захисник, посилаючись на статтю 71 КК та постанови Пленуму Верховного Суду України, не наводить належних доводів, як і не зазначає, яких помилок допущено судами попередніх інстанцій при постановленні оскаржуваних судових рішень.
Крім того, відповідно до вимог статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак, у касаційній скарзі захисник не сформулювала прохальну частину касаційної скарги у відповідності до вимог статті 436 КПК.
Зокрема, захисник в кінці другої сторінки своєї касаційної скарги зазначає «прошу:», а на початку третьої (останньої сторінки) цієї скарги міститься текст: «року та на ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року стосовно підзахисного ОСОБА_5 .» Тобто, у прохальній частині касаційної скарги викладено не повне речення, відсутні конкретні вимоги щодо судових рішень. Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження за касаційною скаргою захисника та прийняти остаточне рішення за наслідками її розгляду. 
Також, всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК захисник не зазначає в касаційній скарзі чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.
Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За правилами статті 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись частиною першою статті 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3