УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

14 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/39259/24
адміністративне провадження № К/990/56073/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу начальника гарнізону міста Одеси на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2025 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління капітальних вкладень Міністерства оборони України, Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування сил логістики Збройних Сил України, начальник гарнізону м. Одеси, Житлової комісії Одеського гарнізону, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Головного управління капітальних вкладень Міністерства оборони України, Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування сил логістики Збройних Сил України, Начальник гарнізону м. Одеси, Житлової комісії Одеського гарнізону, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення заступника Міністра оброни України щодо розподілу квартир в Одеському гарнізоні від 25.11.2024 №6103/уд/1, а саме розподілу 38 квартир в будинку АДРЕСА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025, адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, начальник гарнізону міста Одеси подав апеляційну скаргу та заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 причини пропуску строку вказані начальником гарнізону міста Одеси в заяві про поновлення строку було визнано неповажними; у задоволенні клопотання начальника гарнізону міста Одеси про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №420/39259/24 відмовлено; апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів шляхом надання до апеляційного суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №420/39259/24 із зазначенням інших обґрунтованих підстав для поновлення такого строку, з підтверджуючими доказами та матеріалами, а також доказів сплати судового збору у розмірі 1453 грн 44коп.
Ухвалою від 28.11.2025 суд апеляційної інстанції визнав неповажними підстави вказані начальником гарнізону міста Одеси у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року у справі №420/39259/24; відмовив у задоволенні клопотання начальника гарнізону міста Одеси про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року у справі №420/39259/24; відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою начальника гарнізону міста Одеси на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року у справі №420/39259/24.
Не погодившись із прийнятою ухвалою, начальник гарнізону міста Одеси звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить із такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що полягає у наступному.
Скаржник вказує, що розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій був здійснений без належного повідомлення про це начальника гарнізону міста Одеса як учасника справи. Копії позовної заяви, судові рішення (з процесуальних питань та за результатами судового розгляду), судові виклики і повідомлення на адресу начальника гарнізону міста Одеси не надходили. Про наявність оскаржуваного рішення йому стало відомо після отримання ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025 року про закриття апеляційного провадження у справі №420/39259/24, тобто лише 09.10.2025 року. Інші, подані учасниками справи процесуальні заяви та заяви по суті і документи, не містять доказів їх направлення учаснику справи - начальнику гарнізону міста Одеса. Направлене рекомендованим поштовим відправленням на ім`я начальника гарнізону міста за адресою: АДРЕСА_2, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №420/39259/24, згідно відміток у повідомленні про вручення поштового відправлення у поштовому відділенні в графі «виплачено» міститься підпис неідентифікованої особи (без зазначення прізвища отримувача та підстав отримання ним кореспонденції на ім`я адресата) та дата 22.04.2025. Апелюючи на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, начальник гарнізону міста Одеси зазначав, що вказана позивачем на його власний розсуд адреса: АДРЕСА_2 - не являється місцем знаходження чи місцем перебування начальника гарнізону міста Одеси. За адресою: АДРЕСА_3 , фонди якого закріплені та, відповідно, здійснюється листування з 5 окремими установами та організаціями Міністерства оборони України та Збройних Сил України. Трактування наявності відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» про отримання 22.04.2025 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №420/39259/24, яке здійснене невизначеною та невстановленою особою, як отримання судового рішення учасником справи - начальником гарнізону міста Одеси, на основі повідомлених скаржником обставин про причини пропуску строку на апеляційне оскарження нівелює та призводить до порушення права такої особи на доступ до правосуддя. На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій підтверджені представницькі повноваження Оксенчук С.С. у матеріалах справи були відсутні, що вказує на неналежність такого способу комунікації з учасником справи, запропонованим позивачем та безпідставно (з точки зору процесуального законодавства) застосованим судом, як направлення судових рішень на електронну адресу особи, не залученої до участі у справі встановленим порядком.
Надаючи оцінку вищевказаним доводам скаржника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду із позовом, апеляційною та касаційною скаргою.
Водночас законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строків на апеляційне оскарження судових рішень відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга на судове рішення подана поза межами законодавчо установленого строку апеляційного оскарження, а вказані скаржником у клопотанні причини пропуску ним строку апеляційного оскарження визнані колегією суддів такими, які не можуть вважатись достатніми для висновку щодо пропуску цього строку з поважних причин.
Слід звернути увагу, що між датою ухвалення рішення суду першої інстанції (07.04.2025), яке стало предметом апеляційного оскарження, і датою подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду (11.11.2025) минуло сім місяців. Такий проміжок часу не можна вважати розумним та обґрунтованим для реалізації права на апеляційне оскарження.
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №420/39259/24 начальником гарнізону міста Одеси отримано 22.04.2025. Згідно до відомостей рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №R067012251359, поштове відправлення П`ятого апеляційного адміністративного суду, а саме ухвала від 03.10.2025 року про закриття апеляційного провадження у справі №420/39259/24, вручено особисто під підпис адресату - начальник гарнізону міста Одеси саме за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, оскаржуване судове рішення надсилалося на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, яку, в якості засобів зв`язку, представником скаржника - Оксенчук С.С. відображено як у досліджуваній заяві про поновлення процесуального строку, так і в апеляційній скарзі. Більше того, скаржником не надано до суду жодних доказів про те, що начальник гарнізону міста Одеси знаходиться за іншою адресою, ніж та що вказана вище.
Отже, клопотання начальника гарнізону міста Одеси про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки в такому зверненні не зазначено та до нього не додано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку подання до суду даної апеляційної скарги.
За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.
Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, вірно застосував положення пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою начальника гарнізону міста Одеси на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2025 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління капітальних вкладень Міністерства оборони України, Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування сил логістики Збройних Сил України, начальник гарнізону м. Одеси, Житлової комісії Одеського гарнізону, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко
Суддя А.І. Рибачук
Суддя Л.В. Тацій