ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року
м. Київ
справа № 522/22511/18
провадження № 61-8538св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Харченко Костянтин Сергійович, на постанову Одеського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарової М. В., Лозко Ю. П., від 10 червня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2018 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.
2. Позов мотивований тим, що 01 вересня 2011 року сторони уклали договір позики, оформлений виданою відповідачкою розпискою, за умовами якого ОСОБА_2 отримала в борг 115 000 дол. США.
3. Позивачка вказує, що 12 листопада 2018 року надіслала відповідачці цінним листом вимогу про повернення грошових коштів за розпискою, однак ця вимога була повернута відправнику у зв`язку з відмовою адресата від отримання листа.
4. Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_1 просить суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 126 049, 45 дол. США.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
6. Суд першої інстанції, дослідивши розписку від 01 вересня 2011 року, встановив, що вона не підтверджує факт укладення саме договору позики, не засвідчує отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошової суми, а лише встановлює що ОСОБА_2 зобов`язується повернути грошові кошти на вимогу ОСОБА_1 .
7. Оскільки розписка від 01 вересня 2011 року не дає можливості встановити її дійсну природу, не підтверджує факт отримання відповідачкою грошових коштів від позивачки та характер боргових зобов`язань між сторонами, суд першої інстанцій дійшов висновку про відмову в позові.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
8. Постановою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2025 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката 
Лужанова С. В. задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 01 вересня 2011 року у сумі 126 049,45 доларів США, з яких борг 115 000 дол. США і 3 % річних - 11 049,45 дол. США.
9. Судове рішення мотивоване тим, що позивачка довела як факт укладення договору, так і факт передачі нею коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах.
10. Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд зазначив, що виданою відповідачкою розпискою від 01 вересня 2011 року передбачено зобов`язання ОСОБА_2 повернути кошти на вимогу позивачки.
Оскільки ОСОБА_1 виконала умови договору та передала 
ОСОБА_2 визначену у розписці суму, проте остання взяті на себе зобов`язання не виконала, отримані в борг кошти не повернула, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки боргу в розмірі 115 000 дол. США та 3 % річних, на підставі статті 625 ЦК України, в розмірі 11 049,45 дол. США, які розраховано за період з 12 грудня 2018 року по 23 лютого 2022 року. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Харченко К. С., просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
12. У липні 2025 року  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Харченко К. С., подала касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 10 червня 2025 року.
13. Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2025 року відкрито касаційне провадження та витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 522/22511/18, які у серпні 2025 року надійшли до Верховного Суду. 
14. Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи осіб, які подали касаційну скаргу
15. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявниця зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року
у справі № 524/4946/16-ц, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц,
від 03 липня 2024 рокуу справі № 522/1269/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
16. Касаційна скарга мотивована тим, що факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулась передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.
17. Вважає, що в розписці від 01 вересня 2011 року зазначено лише про те, що відповідачка зобов`язується навіть не повернути, а віддати за вимогою грошові кошти, ця розписка не містить підтвердження факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів.
18. Звертає увагу, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси 
від 08 січня 2014 року у справі №522/24872/13-ц із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вже було стягнуто суму боргу за розпискою від 10 вересня 
2011 року про отримання відповідачкою від позивачки коштів у розмірі 
115 000 доларів США.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Обставини справи, встановлені судами
19. 01 вересня 2011 року ОСОБА_2 склала розписку, згідно з якою зобов`язалась віддати на вимогу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 
115 000 доларів США.
20. 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів за розпискою, яка залишилась без виконання.
21. Відповідно до висновку судової-технічної експертизи документів 
від 31 березня 2021 року № 21-265: 
- рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 у наданій на експертизу розписці від 01 вересня 2011 року на суму 115 000 доларів США, виконані рукописним способом, пишучим приладом із стержнем заправленим пастою для кулькових ручок фіолетового кольору, без застосування технічних засобів.
22. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 24 вересня 2021 року № 21-5597: 
- рукописний текст, який починається та закінчується словами «Я, ОСОБА_2» - «1.09.11… ОСОБА_4 » у документі, що складений та підписаний від імені « ОСОБА_4 » на ім`я « ОСОБА_1 » від 01 вересня 2011 року про обов`язки повернення грошових коштів в сумі 115 000 дол. США виконаний ОСОБА_2 ;
- підпис від імені « ОСОБА_4 » у документі, що складений та підписаний від імені « ОСОБА_4 » на ім`я « ОСОБА_1 » від 01 вересня 2011 року про обов`язки повернення грошових коштів в сумі 115 000 дол. США, розміщений праворуч рукописного запису «1.09.11» виконаний ОСОБА_2 .
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
23. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
24. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
25. У справі, яка переглядається, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики, а також трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання.
26. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
27. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
28. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України.
29. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
30. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
31. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
32. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
33. Системний аналіз статей 1046, 1047 ЦК України дає підстави для висновку, що оскільки договір позики є реальним, то факт передання грошових коштів може підтверджуватися договором позики, укладеними в письмовій формі, якщо в його тексті сторонами не зазначений інший строк передання грошових коштів.
34. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що реальним вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії.
35. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 
1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
36. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року
у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року
у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та
від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17.
37. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).
38. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
39. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
40. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (див. постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від 10 травня 2022 року у справі № 153/943/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 130/82/2015, від 28 лютого 2024 року у справі № 369/5625/16-ц).
41. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
42. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки
(а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17)
43. Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
44. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи
і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
45. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
46. Суд апеляційної інстанції, встановивши, що розписка від 01 вересня 
2011 року складена ОСОБА_2 з метою підтвердження боргових зобов`язань, які виникли у неї перед ОСОБА_1 , містить інформацію про зобов`язання повернути 115 000 дол. США, яке на вимогу позивачки виконано не було, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми боргу.
47. Оригінал розписки знаходився у позивачки, а відповідачкою не спростовано факт отримання нею грошових коштів від ОСОБА_1 за вказаною розпискою.
48. Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами виникли інші правовідносини, на підставі яких могла бути складена розписка 
від 01 вересня 2011 року. 
49. Судами перевірені доводи відповідачки про те, що вона не складала і не підписувала надану позивачкою розписку від 01 вересня 2011 року. 
Висновком експерта підтверджено факт складення і підписання розписки ОСОБА_2 .
50. Видаючи 01 вересня 2011 року боргову розписку, відповідачка, як повнолітня, дієздатна особа мала зважати на юридичні наслідки своїх дій. Відомості про оспорювання відповідачкою договору позики відсутні.
51. Наявність рішення суду від 08 січня 2014 року у справі №522/24872/13-ц про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу на підставі розписки від 10 вересня 2011 року, висновків апеляційного суду у розглядуваній справі, щодо стягнення боргу на підставі розписки 
від 01 вересня 2011 року не спростовує.
52. Верховний Суд погоджується із висновком апеляційного суду про те, що матеріали справи містять достатні докази існування між сторонами зобов`язань за договором позики, укладення якого та передача коштів за яким підтверджені виданою ОСОБА_2 розпискою від 01 вересня 2011 року.
53. Висновки апеляційного суду відповідають висновкам Верховного Суду у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 754/2295/22 та не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц,
від 03 липня 2024 рокуу справі №522/1269/20, на які відповідачка посилалась в касаційній скарзі.
54. Доводи касаційної скарги, які спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, виходять за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
55. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
56. Аргументів щодо неправильного застосування апеляційним судом положень статті 625 ЦК України, касаційна скарга не містить.
57. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.
58. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Харченко Костянтин Сергійович, залишити без задоволення.
2. Постанову Одеського апеляційного суду від 10 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович