ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2026 року
м. Київ
справа № 484/1213/25
провадження № 61-15817св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
учасники справи:
позивач - заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області, який діє в інтересах Синюхино-Брідської сільської ради, 
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: Державна служба геології та надр України, Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гусаком Олександром Миколайовичем, на постанову Миколаївського апеляційний суду від 12 листопада 2025 року у складі колегії суддів Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В., Ямкової О. О. у справі за позовом заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області, який діє в інтересах Синюхино-Брідської сільської ради, до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державна служба геології та надр України, Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації про витребування земельних ділянок та скасування державної реєстрації. 

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог і підстав позовної заяви
1. У березні 2025 року заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах Синюхино-Брідської сільської ради звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 22 травня 2025 року, просив:
- витребувати від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,7 га з кадастровим номером 4825485300:01:000:0517, розташовану в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області на користь Синюхино-Брідської сільської територіальної громади в особі Синюхино-Брідської сільської ради; 
- витребувати від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,7 га з кадастровим номером 4825485300:01:000:0518, розташовану в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області на користь Синюхино-Брідської сільської територіальної громади в особі Синюхино-Брідської сільської ради;
- скасувати проведену державним кадастровим реєстратором відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Сопуновим О. В. реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 4825485300:01:000:0517 з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки;
- скасувати проведену державним кадастровим реєстратором відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Сопуновим О. В. реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 4825485300:01:000:0518 з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.
2. Позов прокурор мотивував тим, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 04 грудня 2019 року за № 11073/0/14-19-СГ та від 05 грудня 2019 року за № 11146/0/14-19-СГ ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відповідно надано дозволи на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих в межах території Підгір`ївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
3. В подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16 грудня 2020 року № 13816-СГ затверджено спільно виготовлений такими громадянами проєкт землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки площею по 1,7 га кожна з кадастровими номерами 4825485300:01:000:0517, 4825485300:01:000:0518 відповідно, розташовані в межах території Підгір`ївської (на даний час Синюхино-Брідської) сільської ради Первомайського району.
4. На підставі вказаних наказів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 18 лютого 2021 року проведено реєстрацію прав на вказані вище земельні ділянки за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за номерами 40616116, 40616943 відповідно.
5. Надалі на підставі договорів купівлі-продажу № 2-92 та № 2-93 від 05 березня 2021 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 продали ОСОБА_1 належні їм земельні ділянки.
6. Однак, за інформацією Державної служби геології та надр України від 15 лютого 2024 року №966/03-4/2-24 та доданого до неї переліку земельні ділянки з кадастровими номерами 4825485300:01:000:0517, 4825485300:01:000:0518 частково накладаються на територію Довгопристанської ділянки родовища граніту та мігматиту «Капітанківське», спецдозвіл на розроблення якого виданий 18 грудня 207 року товариству з обмеженою відповідальністю «Новотрейд ЛТД» за №4583. Зазначений спецдозвіл є діючим і на даний час.
7. Отже, на думку прокурора, наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16 грудня 2020 року № 13816-СГ видано з порушенням вимог законодавства про надра, та земельного законодавства, так як отримання земельної ділянки у користування можливе лише після оформлення права користування надрами, що є цілком логічним, адже користування надрами нерозривно пов`язане з користуванням земельною ділянкою, у межах якої такі надра розміщені через їх розташування безпосередньо у глибині земної поверхні.
8. Крім того, при прийняті оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області проігноровано обставину розташування спірних земель в межах об`єкту природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника «Підгірний».
9. Згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру із застосуванням шару «Природно-заповідний фонд», до якого органами прокуратури отримано доступ у встановленому законодавством порядку, земельні ділянки з кадастровими номерами 4825485300:01:000:0517, 4825485300:01:000:0518 повністю накладаються на землі природно-заповідного фонду.
10. Прокурор вказував, що землі природно-заповідного фонду та землі для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, вилучені з обороту, а тому не можуть перебувати у власності фізичних чи юридичних осіб.
Стислий виклад ухвали суду першої інстанції
11. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2025 року позовну заяву заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах Синюхино-Брідської сільської ради залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки позивачем не внесено на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, станом на дату подання позовної заяви 03 березня 2025 року.
12. Залишаючи без розгляду позовну заяву прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що 09 квітня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ, а тому, в силу положень статей 390, 391 ЦК України, пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 4292-ІХ, частини четвертої статті 177 ЦПК України прокурор мав усунути недоліки позовної заяви, шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми у розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок), здійсненої в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви, проте прокурором вказані вимоги закону не були виконанні, що на думку суду першої інстанції, свідчить про неможливість розгляду вказаної справи судом.
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
13. Постановою Миколаївського апеляційний суду від 12 листопада 2025 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області задоволено. Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
14. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимога частини четвертої статті 177 ЦПК України про обов`язок позивача додати до позову документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України). Натомість зміст позовної заяви прокурора свідчить, що підставою для витребування майна вказано не статтю 388 ЦК України, а статтю 387 ЦК України, яка стосується права власника на витребування майна із чужого незаконного володіння, зокрема від недобросовісного набувача.
15. Суд також зазначив, що залишення без руху, а згодом - без розгляду поданого прокурором позову, розгляд якого вже розпочато, є помилковим, оскільки на час звернення позивача з цим позовом до суду позовна заява відповідала вимогам частини четвертої статті 177 ЦПК України у редакції, яка діяла на той час. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Стислий виклад доводів і вимог особи, яка подала касаційну скаргу 
16. 15 грудня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гусак О. М., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційний суду від 12 листопада 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
17. У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення міститься посилання на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права - пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-ІХ), та порушення норм процесуального права, а саме, частини четвертої статті 177 ЦПК України (у редакції Закону № 4292-ІХ).
18. Зазначає, що у разі звернення до суду з таким позовом порядок підтвердження внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна є складовою частиною умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна. Водночас зворотну дію в часі мають не конкретні статті, частини або пункти статей законів або кодексів, а весь Закон № 4292-ІХ, у зв`язку із чим прокурор зобов`язаний був внести на депозитний рахунок суду вартість земельної ділянки з метою здійснення компенсації відповідачу в разі задоволення позову.
19. Вказує, що набувач є добросовісним допоки судом не буде встановлено інше, тобто добросовісність набувача презюмується, а посилання прокурора в позовній заяві на недобросовісність відповідача є лише його припущенням.
РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
20. Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
21. 07 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
22. 09 січня 2026 року надійшов відзив від Миколаївської обласної прокуратури, яка просила залишити без задоволення касаційну скаргу, а судове рішення - без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги
23. У цій справі Верховний Суд повинен дати відповідь на питання про те, чи зобов`язаний був прокурор вносити на депозитний рахунок суду вартість майна (земельних ділянок), про витребування якого він просить у позовній заяві.
24. Походження цього питання пов`язане з новелою в цивільному законодавстві, запровадженою 09 квітня 2025 року з набранням чинності Закону № 4292-ІХ, яким внесені зміни, зокрема, до статей 388, 390, 391 ЦК України.
25. Так, за змістом частини п`ятої статті 390 ЦК України в редакції наведеного Закону суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
26. Відповідні зміни були імплементовані й у цивільне процесуальне законодавство, у тому числі статті 177, 185, 265 ЦПК України.
27. У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України, у редакції Закону № 4292-IX).
28. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України, у редакції Закону № 4292-IX).
29. Необхідно зауважити, що приписи Закону № 4292-IX набули чинності 09 квітня 2025 року, у той час як первісна редакція позову пред`явлена прокурором у березні 2025 року, а редакція зі зміненим предметом позову - 22 травня 2025 року. 
30. У пункті 2 Розділу ІІ Закону № 4292-IX зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.
31. Наведені приписи Перехідних положень Закону № 4292-IX у сукупності з обставинами зміни прокурором предмета позову після набрання чинності цим Законом створили у сторін цього спору неоднакового розуміння того, чи поширюється на прокурора у цій справі обов`язок внести на депозитний рахунок суду вартості майна, про витребування якого він просить, навіть після відкриття провадження у справі судом, тобто встановлення відсутності недоліків позовної заяви.
32. Втім, на переконання Верховного Суду, визначальним у цій справі є не стільки дія Закону № 4292-IX у часі (у т. ч. зворотна), скільки загалом сфера його застосування.
33. Так, як зазначалося вище, за змістом частини п`ятої статті 390 ЦК України суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.
34. Приписи Закону № 4292-IX розраховані на вирішення правових ситуації, пов`язаних з витребуванням майна саме у добросовісних набувачів, тобто застосування цього закону залежать від підстав пред`явленого позову. 
35. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, який у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24 вирішував подібне до цієї справи процесуальне питання та зазначив, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
У випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
36. У справі, яка переглядається, позов (нова редакція) прокурор обґрунтовував тим, що: 
- в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок відповідачі, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ці ділянки розташовані на кам`янистій місцевості та є обмеженими в цивільному обороті; 
- ведення відповідачами особистого сільського господарства, яка передбачає виробництво, переробку і споживання сільськогосподарської продукції, реалізацію її надлишків та надання послуг є неможливим;
- про відсутність наміру на використання спірних земель за цільовим призначенням свідчить і швидкий їх продаж первісними набувачами іншій особі - ОСОБА_1 , оскільки первісні набувачі були власниками спірних земельних ділянок лише 15 днів;
- ОСОБА_1 , який придбав у вказаних осіб земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, є засновником та керівником ТОВ «Новотрейд ЛТД», яке ще в 2007 році отримало спеціальний дозвіл на користування надрами Капітанківського родовища корисних копалин строком на 20 років. Тому ОСОБА_1 було достеменно відомо про розташування земельних ділянок з кадастровими номерами 4825485300:01:000:0517 та 4825485300:01:000:0518 в межах зазначеного родовища корисних копалин;
- вказані земельні ділянки ОСОБА_1 за цільовим призначенням не використовуються та в оренду сільськогосподарським підприємствам не передавались, у зв`язку з чим вони отримані у власність не з метою ведення особистого селянського господарства, а для можливості подальшого видобування корисних копалин;
- ОСОБА_1 повинен був усвідомлювати ризики набуття земель, розташованих у межах ділянки надр, у приватну власність, отже мав можливість відмовитись від їх набуття (придбання). Набуття у власність земельної ділянки під виглядом мети ведення особистого селянського господарства особою, яка насправді переслідує мету користування надрами на цій ділянці, можна вважати проявом недобросовісної поведінки цієї особи.
37. Не вдаючись в оцінку обґрунтованості зазначених тверджень, Верховний Суд, тим не менш, констатує, що позов про витребування спірної ділянки обґрунтований в тому числі недобросовісністю останнього набувача та поданий на підставі статті 387 ЦК України.
38. За таких обставин приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України в цій справі є незастосовними, в зв`язку із чим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду та, відповідно, скасування ухвали місцевого суду з направленням справи для продовження розгляду. 
39. Додатковий висновок апеляційного суду про те, що приписи Закону № 4292-IX щодо обов`язку прокурора вносити вартість майна на депозитний рахунок суду не мають зворотної дії в часі, хоча і створює певну суперечність з основним мотивом щодо незастосовності Закону № 4292-IX, проте це не впливає на правильність вирішення судом процесуального питання загалом, оскільки пред`явлення позову прокурором до недобросовісного набувача майна є достатньою підставою для висновку про відсутність підстав для залишення такого позову без розгляду на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України та кореспондуючих цій статі положень процесуального закону. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
40. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судове рішення відповідає вимогам вмотивованості.
41. Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
42. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
43. Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду- без змін як така, що прийнята з дотриманням норм матеріального й процесуального права, оскільки доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують.
44. Оскільки Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Гусаком Олександром Миколайовичем, залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського апеляційний суду від 12 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара