ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2026 року
м. Київ
справа № 522/16637/23
провадження № 51-4083 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023163520000361, 
за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Приморський районний суд м. Одеси вироком від 28 березня 2025 року засудив ОСОБА_7 за частиною другою статті 263 КК до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він у2023 році, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в невизначеному місці, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї, придбав кастет, виготовлений промисловим способом, який є різновидом контактної холодної зброї ударно-дробильної дії, та умисно носив його із собою до моменту затримання 04 липня 2023 року о 22:15 поблизу будинку№ 64 на вул. Пастера в м. Одесі працівниками поліції.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 13 серпня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вказаний вирок стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 
На обґрунтування своїх доводів зазначає, що вчинені ОСОБА_7 дії хоча формально й містять ознаки діяння, передбаченого частиною другою статті 263 КК, однак за своїми характеристиками не є злочином з огляду на малозначність. 
Вважає, що місцевий суд безпідставно не застосував положення частини другої статті 11 КК через малозначність вчиненого діяння.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок, усупереч статті 419 КПК не надав оцінки показанням його підзахисного й даним про особу ОСОБА_7 , а також належним чином не перевірив доводів сторони захисту щодо малозначності вчиненого діяння та не надав аргументованої відповіді на це питання, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
На думку захисника, з огляду на дані пояснення ОСОБА_7 , що придбаний в мережі «Інтернет» предмет він використовував як брелок для носіння ключів, докази, надані на їх підтвердження, дані про його особу та молодий вік (21 рік), а також відсутність судимостей, перше притягнення до кримінальної відповідальності й виключно позитивні характеристики, у тому числі за місцем роботи, діяння, вчинене ОСОБА_7 , не становить суспільної небезпеки через малозначність, оскільки не було спрямоване на реальну ймовірність завдання шкоди об`єктам суспільних відносин, а тому кримінальне провадження необхідно закрити.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу, прокурор вважав, що скарга не підлягає задоволенню. 
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та прокурора, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, Суд дійшов висновку про таке. 
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За частиною другою згаданої статті у зв`язку з наявністю зазначеної вище підстави суд касаційної інстанції має керуватися статтею 412 цього Кодексу.
Частиною першою статті 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту статті 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення видно, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку. Отже, ухвала апеляційного суду має відповідати вимогам ст. 370 КПК. 
Положеннями частини другої статті 418, статті 419 КПК визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, крім іншого, має містити встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що зумовлює скасування судового рішення.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка дає змогу сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження та оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Проте апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційній інстанції за апеляційною скаргою сторони захисту зазначених вимог закону не дотримався.
Як видно з матеріалів кримінального провадження місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, визначеного частиною другою статті 263 КК, а саме в носінні кастета без передбаченого законом дозволу.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши в сукупності надані стороною обвинувачення докази дійшов висновку, що відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, визначеного частиною другою статті 263 КК, настає лише за умови, що згадані дії вчинено без передбаченого законом дозволу, тобто є незаконними.
Не погоджуючись із вказаним вище вироком, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій, наводячи доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі, стверджував про незаконність вироку стосовно ОСОБА_7 і просив скасувати його, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діянні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 КК. При цьому захисник в апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції не надав оцінки показанням ОСОБА_7 , який своєї вини у вчиненні згаданого кримінального правопорушення не визнав та суду пояснив, що придбав брелок у вигляді кастета через мережу «Інтернет», як прикрасу для ключів і не підозрював, що це холодна зброя, використовував його тільки як брелок для носіння ключів й умислу завдавати комусь шкоди цим брелком у нього не було. Вказане ОСОБА_7 підтвердив фотознімком/зображенням з мобільного телефона, з якого вбачається, що в інтернет-магазині подарунків було придбано брелок на два пальці «Склобій». Також зазначив, що місцевий суд не взяв до уваги даних про особу ОСОБА_7 , а саме і його молодого віку, позитивної характеристики, того, що він, є медичний працівник, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, і не навів будь-яких мотивів, якими керувався, визнаючи суспільну небезпеку в діях ОСОБА_7 . Разом з тим захисник стверджував, що вчинене обвинуваченим діяння, через малозначність не становило суспільної небезпеки. 
Проте апеляційний суд належним чином не обґрунтував своїх висновків про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а фактично погодився з висновками місцевого суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того, Суд нагадує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), кримінальна відповідальність можлива лише за умови, що усі елементи складу, включно з психічним ставленням особи до діяння, доведені поза розумним сумнівом. А умисел не може презюмуватися лише з факту володіння певним предметом без встановлення обізнаності особи щодо його правової природи та заборонності.
Суд повторює, що частиною другою статті 263 КК встановлено кримінальну відповідальність за носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Із суб`єктивної сторони вказані дії можуть бути вчинені лише з прямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Водночас умисел є однією із форм вини як обов`язкової ознаки будь- якого складу злочину, яка підлягає доказуванню під час судового розгляду.
Однак, як убачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказане вище, а обмежився лише перерахуванням доказів, які було покладено судом першої інстанції в основу обвинувального вироку, при цьому не навівши власного аналізу та оцінки доказів.
Підсумовуючи зазначене, Суд констатує, що вказані касаційним судом порушення призвели до передчасного висновку апеляційного суду про наявність у діях ОСОБА_7 складу згаданого кримінального правопорушення.
До того ж Суд наголошує, що апеляційне провадження стосується тих судових рішень, які не набрали законної сили, і означає процедуру перегляду апеляційною судовою інстанцією законності та обґрунтованості рішень місцевих судів з огляду на правильність установлення ними фактів та застосування права як його процесуальних, так і матеріальних норм. Це зобов`язує суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній інстанції, а також аргументи, наведені стороною захисту під час апеляційного провадження, дати на все вичерпну відповідь й у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості. 
Таким чином, апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 порушив вимоги статей 370, 419 КПК, що перешкодило суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення. Тому з урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 438 КПК ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин касаційна скарга захисника засудженого ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково. 
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК та прийняти законне і обґрунтоване рішення. 
Керуючись статтями 433, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3