УХВАЛА
29 січня 2026 року
м. Київ
справа № 541/4614/24
провадження № 61-15539ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня  2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Медичного реабілітаційного центру Міністерства внутрішніх справ України «Миргород», тимчасово виконуючого обов`язки начальника Медичного реабілітаційного центру Міністерства внутрішніх справ України «Миргород» ОСОБА_3, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати незаконними повідомлення від 12 листопада 2024 року № 33/9-968 про відмову у переведенні на посаду заступника начальника центру з розвитку, повідомлення від 13 листопада 2024 року № 33/9-970 про відмову у переведенні на посаду інженера з організації та ремонту адміністративно-управлінського персоналу Медичного реабілітаційного центру Міністерства внутрішніх справ України «Миргород» (далі - МРЦ МВС України «Миргород»);
- визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника МРЦ МВС України «Миргород» від 15 листопада 2024 року № 216/к/тр «Про звільнення ОСОБА_2 »;
- поновити його на посаді заступника начальника МРЦ МВС України «Миргород» із загальних питань з 18 листопада 2024 року;
- стягнути з МРЦ МВС України «Миргород» на його користь понесені судові витрати, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2024 року до дня ухвалення рішення;
- визнати службову особу ОСОБА_3 винним у його незаконному звільненні з посади заступника начальника МРЦ МВС України «Миргород» з загальних питань 
18 листопада 2024 року та покласти на нього обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну МРЦ МВС України «Миргород» у зв`язку з оплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
12 травня 2025 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області відмовлено в задоволенні позову.
05 листопада 2025 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2025 року залишено без змін.
04 грудня 2025року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня  
2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 
2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
18 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
У січні 2026 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту якого та доданих до нього додатків встановлено виконання особою, яка подає касаційну скаргу, вимог ухвали.
Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 25 липня 2007 року в справі № 814/600/17, від 11 вересня 2019 року в справі № 826/8384/18, від 03 квітня 2020 року в справі № 360/2251/19, від 22 квітня 
2020 року в справі № 814/2551/16, від 22 вересня 2020 року в справі № 161/7196/19, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктами 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, заявниця вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.
Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. 
Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 
від 12 травня  2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 05 листопада 2025 року.
Витребувати із Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 
цивільну справу № 541/4614/24 за позовом ОСОБА_1 до Медичного реабілітаційного центру Міністерства внутрішніх справ України «Миргород», тимчасово виконуючого обов`язки начальника Медичного реабілітаційного центру Міністерства внутрішніх справ України «Миргород» ОСОБА_3, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська