ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 925/316/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" 

на рішення Господарського суду Черкаської області
(суддя - Спаських Н.М.)
від 21.07.2025
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Демидова А.М., судді: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.)
від 10.11.2025

у справі № 925/316/25 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"
до Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" 
про стягнення 1 812 200,00 грн заборгованості, 728 123,70 грн інфляційних втрат та 162 949,00 грн 3 % річних,

за участю представників учасників справи:
позивача - Шевченко О.В.,
відповідача - Вронський О.О.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" (далі - ТОВ "Україна", позивач) звернулось до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" (далі - ПрАТ "УКРАГРО НПК", відповідач) про стягнення 1 812 200,00 грн. 

Надалі позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій, крім суми основної заборгованості в розмірі 1 812 200,00 грн, просив суд стягнути з відповідача додатково 728 123,70 грн інфляційних втрат та 162 949,00 грн 3 % річних, нарахованих за період з 30.03.2022 по 28.03.2025.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "Україна" обґрунтувало неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 27.01.2022, з огляду на що повивач просив суд стягнути з відповідача аванс за непоставлений товар з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат.

2. Короткий зміст ухвалених судових рішень за результатами розгляду справи по суті спору

2.1. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.07.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025, у справі №925/316/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ "УКРАГРО НПК" на користь ТОВ "Україна" 1 812 200, 00 грн основного боргу (аванс за непоставлений товар), 728 123,70 грн інфляційних втрат та 162 949,00 грн 3 % річних.

2.2. Ухвалюючи вказане рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наданими доказами підтверджено невиконання відповідачем як постачальником умов договору про доставку товару, саме на станцію Камиш-Зоря. При цьому суди відзначили, що обов`язок передачі спірної партії товару позивачу саме з боку Укрзалізниці як перевізника цього вантажу з матеріалів справи не вбачається. Навпаки, Укрзалізниця мала обов`язок за спірною накладною перевезти товар залізничним транспортом і видати його саме відповідачу як вказаному одержувачу товару. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.07.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі №925/316/25, ПрАТ "УКРАГРО НПК" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові акти; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

3.2. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що судами попередніх інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 30.10.2024 у справі №910/4770/22, від 12.09.2024 у справі №908/2445/23, від 19.09.2024 у справі №910/10606/23 (щодо застосування СPT (Carriage Paid To) - термін ІНКОТЕРМС (офіційні правила, розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення термінів, що стосуються внутрішньої та міжнародної торгівлі)).

Відповідач у поданій касаційній скарзі наголошує, що згідно з пунктом 3.1 договору поставка товару здійснювалась на умовах CPT (перевезення оплачене до) - станція Камиш-Зоря, код станції 462405, у відповідності до яких ризики щодо товару (вантажу) переходять від продавця покупцю у момент доставки вантажу першому перевізнику.

У матеріалах справи наявна залізнична накладна, відповідно до якої ПрАТ "УКРАГРО НПК" здійснено відправку товару за договором поставки залізничним транспортом до станції Камиш-Зоря, код станції 462405. У пункті 15 означеної накладної прямо зазначено, що власником вантажу є ТОВ «Україна» .

Вищезазначені обставини вказують на те, що Укрзалізниця прийняла вантаж до перевезення на умовах, визначених Договором. До того ж, як це підтверджується матеріалами справи, вся поставка товару за договором здійснювалась із зазначенням у залізничних накладних отримувачем ПрАТ "УКРАГРО НПК", як це і передбачено умовами Договору.

3.3. Відзив на касаційну скаргу до Суду не надходив.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та мотиви, з яких виходили суди при ухваленні судових рішень

4.1. Між ТОВ "Україна", як покупцем, та ПрАТ "УКРАГРО НПК", як постачальником, 27.01.2022 укладено договір поставки № ТР49 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити в обумовлені договором строки покупцеві (одержувачу) товар - аміачну селітру (фас. 1 000 кг) у кількості 204,000 тонн, загальною вартістю 5 436 600,00 грн, а покупець - оплатити та прийняти товар (пункти 1.1, 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 Договору загальна вартість товару за цим Договором складає 4 530 500,00 грн, ПДВ (20 %) 906 100,00 грн, разом 5 436 600,00 грн, +/- 10 % в залежності від кількості фактично поставленого товару.

У пункті 3.1 Договору визначено, що поставка товару за цим Договором здійснюється залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення оплачено до) - станція Камиш-Зоря, код станції 462405, залізниця Придн., за наступними реквізитами: 
«одержувач: Приватне акціонерне товариство "УКРАГРО НПК", код ЄДРПОУ 31961067, адреса одержувача: 19200, Черкаська область, Жашківський район, м. Жашків, вул. Промислова, 1, код на залізниці: 3463».

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що обов`язок постачальника поставити товар вважається виконаним з моменту передачі товару першому перевізнику і з цього моменту саме покупець несе ризик випадкового знищення чи пошкодження товару, його природної втрати при перевезенні.

Поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника протягом 60 (шістдесяти) днів із дня повної оплати товару. Постачальник самостійно визначає дату поставки кожної окремої партії товару в межах періоду поставки. Партія товару повинна бути кратна технічній нормі завантаження вагону, цистерни або контейнеру (пункт 3.3 Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати. Товар, що підлягає поставці, повинен бути повністю оплачений протягом 3 (трьох) днів із дати укладання цього Договору.

Згідно з пунктом 7.7 Договору строк дії Договору починає перебіг з моменту підписання сторонами і триває до припинення прав та обов`язків, які виникли з Договору.

4.2. На виконання умов Договору відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату від 27.01.2022 № ТР49 на загальну суму 5 436 600,00 грн (повна сума Договору) за аміачну селітру в кількості 204 т, на підставі якого позивачем здійснено повну передоплату за селітру у розмірі 5 436 600,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 27.01.2022 № 4079 на суму 453 049,93 грн та від 28.01.2022 № 4096 на суму 4 983 550,07 грн. 

4.3. На виконання умов Договору відповідачем 03.02.2022 поставлено ТОВ "Україна" товар у кількості 136 тонн (аміачної селітри) на суму 3 624 400,00 грн разом з ПДВ.

У листі від 03.03.2023 № 286, адресованому позивачу, відповідач зазначив, що на виконання умов Договору ним було відправлено на адресу ТОВ "Україна" товар (аміачну селітру) залізничним транспортом, а саме: вагон № 60309887, залізнична накладна від 15.02.2022 № 34471961 із вказаною масою вантажу 68, 000 тонн вартістю 1 812 199,73 грн.

Судами встановлено, що зі змісту вказаної накладної вбачається, що власником вантажу вказано позивача - ТОВ "Україна" (пункт 15 накладної), а одержувачем вантажу - ПрАТ "Украгро НПК" (пункт 4 накладної) .

В розділі 49 цієї накладної вказано, що вантаж за цією накладною було переадресовано на станцію Пологи.

4.4. На виконання вимог ухвали суду першої інстанції Укрзалізницею надано інформацію щодо спірної накладної, зокрема, вказано, що вантажовідправником ПрАТ «УКРАГРО НПК» 15.02.2022 за залізничною накладною № 34471961 Жашків П-Зах - Комиш-Зоря Придн був відправлений вагон 60309887 з вантажем добрива аміачно-нітратні загальною вагою 68000 кг (довідка 9009d АСК ВП УЗ «Інформація з перевізного документа»).

Згідно з довідкою 8858е автоматичної системи керування вантажними перевезеннями АТ «Укрзалізниця» (далі - АСК ВП УЗ) «Інформація про дислокацію та стан вагонів» вагон 60309887 прибув на станцію Пологи Придн поїздом № 8855 01.03.2022 о 18:11, 02.03.2022 о 07:30 поїзд був розформований.

На підставі заявки вантажовідправника ПрАТ «УКРАГРО НПК» від 07.03.2022 №0703- 2022/5 та згідно з довідкою 2600r АСК ВП УЗ «Наказ на переадресування вантажів на одну нову адресу №3029 від 08.03.2022» на станції Пологи вагон 60309887 був переадресований за старими документами на нову станцію призначення Долинська Одеської залізниці.

У зв`язку із окупацією міста Пологи вагон 60309887 залишився на окупований території. Дислокація вагону на теперішній час, як і доля вантажу наразі невідомі. Через хакерську атаку на інформаційний портал АТ «Укрзалізниця» 23.03.2025, в ході якої були пошкоджені сервера підприємства, надати електронні перевізні документи наразі неможливо. Тому замість електронних накладних надаються роздруківки довідок з порталу АСК ВП УЗ.

4.5. За доводами позивача, спірний товар ним не отримано, а отже, відповідачем недопоставлено товар за Договором на загальну суму 1 812 200,00 грн.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що його зобов`язання за Договором є виконаними повністю з моменту передачі спірної партії товару Укрзалізниці, яка є перевізником товару, у відповідності до пункту 3.2 Договору.

4.6. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, виходили з такого:

- спірний товар позивачу за Договором доставлявся залізницею;

- будь-яких доказів вручення позивачу товару за накладною №34471961 або з боку відповідача, або Укрзалізниці у справу не подано;

- строк виконання зобов`язання з поставки всього товару відповідно до Договору (29.03.2022) на час вирішення спору для відповідача вже є таким, що настав;

- оскільки сторони не домовилися про інше (про допоставку товару), позивач з підстав фактичного неотримання оплаченої партії товару в межах 60 днів після її оплати, вправі вимагати саме повернення коштів передоплати, про що і заявив позов;

- суд відхилив заперечення відповідача про те, що його зобов`язання є виконаними повністю з моменту передачі спірної партії товару Укрзалізниці, яка є перевізником товару;

- пункт 2.2 Договору формально відповідає положенням частини другої статті 664 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), однак у даному випадку відповідач у накладній на вантаж для перевезення Укрзалізницею вказав одержувачем товару саме себе, тому обов`язок поставити товар покупцю буде завершеним саме після фактичної передачі товару позивачу саме з боку відповідача у справі, а не перевізника;

- обов`язок передачі спірної партії товару позивачу саме з боку Укрзалізниці, як перевізника цього вантажу, з матеріалів справи не вбачається. Навпаки, Укрзалізниця має обов`язок за спірною накладною перевезти товар залізничним транспортом і видати його саме відповідачу, як вказаному одержувачу товару. Ця накладна сформована саме відповідачем, як відправником вантажу. Укрзалізниця не має права втручатися у графи, заповнені відповідачем і у переоцінку особи, яка вказана як одержувач вантажу до моменту внесення відповідних змін;

- з матеріалів справи не вбачається, кому фактично було видано вантаж за накладною № 34471961;

- позивач довів своє право на стягнення повної суми передоплати за непоставлений товар і нарахування у відповідності до вимог статті 625 ЦК України інфляційних та 3% річних за весь період прострочення повернення цих коштів з моменту завершення, визначеного Договором, строку поставки у 60 днів після здійснення передоплати, тому позов підлягає задоволенню.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2025 у справі №925/316/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 15.12.2025 відкрито касаційне провадження у справі №925/316/25 за касаційною скаргою ПрАТ "УКРАГРО НПК" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025; справу призначено до судового розгляду.

5.2. Об`єктом касаційного оскарження є рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі №925/316/25, якими позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.

6.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.3. Так, касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень норм ГПК України (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах. 

Скаржник відзначає, що судами попередніх інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 30.10.2024 у справі №910/4770/22, від 12.09.2024 у справі №908/2445/23, від 19.09.2024 у справі №910/10606/23 (щодо застосування правил ІНКОТЕРМС, зокрема норми СPT (Carriage Paid To).

Що ж до визначення «подібності правовідносин», то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

6.4. Оцінюючи доводи та мотиви касаційної скарги, з огляду на предмет касаційного оскарження, колегія суддів відзначає, що фактично підставою звернення до Верховного Суду стали питання:

- щодо належного / неналежного виконання постачальником умов спірного Договору;

- щодо наявності / відсутності правових підстав для повернення покупцю оспорюваної суми авансу (з урахуванням індексу інфляції та 3% річних).

Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права при постановленні оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд зазначає таке.

6.5. Щодо виконання постачальником умов Договору

6.5.1. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У силу приписів статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 173 ГК України установлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарські суди з огляду на зміст та умови договору мають встановити, який саме правочин вчинено сторонами та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин.

Аналізуючи зміст спірного Договору, за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712 ЦК України).

Частиною другою статті 712 ЦК України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Суд зауважує, що двосторонній характер договору поставки зумовлює виникнення у кожної сторони взаємних прав та обов`язків. Уклавши договір, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар належної якості й водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець набуває право вимагати від постачальника передачі товару та зобов`язаний здійснити його оплату.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Водночас порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

6.5.2. За встановленими судами попередніх інстанцій обставинами даної справи позивач (замовник) сплатив на користь відповідача 5 436 600,00 грн у якості попередньої оплати за Договором, укладеного між сторонами, що відповідає положенням пункту 2.1 Договору.

Надалі позивач у відповідності до умов Договору здійснив поставу товару (аміачної селітри) позивачу на загальну суму 3 624 400,00 грн у кількості 136 тонн.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказав, що не отримав на виконання умов Договору решту спірного вантажу, масою 68, 000 тонн та вартістю 1 812 199,73 грн.

Заперечуючи вказані обставини, відповідач відзначив, що на виконання умов Договору ним було відправлено на адресу ТОВ "Україна" товар (аміачну селітру) залізничним транспортом, що підтверджується залізничною накладною від 15.02.2022 № 34471961 (Жашків П-Зах - Комиш-Зоря Придн, вагон 60309887 з вантажем добрива аміачно-нітратні загальною вагою 68000 кг).

6.5.3. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення про задоволення позову, виходили з того, що будь-яких доказів вручення позивачу товару за накладною №34471961 або з боку відповідача, або з боку Укрзалізниці матеріали справи не містять, відтак позивач з огляду на неотримання оплаченої партії товару правомірно звернувся з даним позовом. 

Відхиляючи доводи відповідача щодо виконання ним умов Договору у повному обсязі, господарські суди вказали, що оскільки у накладній на вантаж для перевезення Укрзалізницею відповідач вказав одержувачем товару саме себе, тому обов`язок поставити товар покупцю, на переконання суду, буде завершеним саме після фактичної передачі товару позивачу з боку відповідача у справі, а не перевізника.

6.5.4. Колегія суддів, оцінюючи наведене вище у своїй сукупності через призму нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, а також фактичних обставин даної справи, з огляду на предмет та підстави позову, вважає висновки судів попередніх інстанцій у означеній вище частині такими, що не відповідають дійсним матеріалам справи та засновані на неправильному застосуванні норм матеріального права.

У розрізі наведеного колегія суддів ураховує, що як встановлено судами попередніх інстанцій відповідно до пункту 3.1 Договору поставка товару за цим Договором здійснюється залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення оплачено до) - станція Камиш-Зоря, код станції 462405, залізниця Придн., за наступними реквізитами: 
«одержувач: Приватне акціонерне товариство "УКРАГРО НПК", код ЄДРПОУ 31961067, адреса одержувача: 19200, Черкаська область, Жашківський район, м. Жашків, вул. Промислова, 1, код на залізниці: 3463».

Отже, сторонами Договору погоджено постачання спірного товару на умовах постачання СРТ (Інкотермс, ред. 2010 р.) залізничним транспортом та за визначеними реквізитами доставки.

Так, на виконання умов спірного Договору ПрАТ «УКРАГРО НПК» 15.02.2022 залізничним транспортом направило ТОВ "Україна" вагон 60309887 з вантажем добрива аміачно-нітратні загальною вагою 68000 кг, за напрямком: Жашків П-Зах - Комиш-Зоря Придн., що підтверджується залізничною накладною № 34471961. 

Крім того, судами встановлено, що зі змісту вказаної накладної вбачається, що власником вантажу вказано позивача - ТОВ "Україна" (пункт 15 накладної), а одержувачем вантажу - ПрАТ "Украгро НПК" (пункт 4 накладної) .

Колегія суддів, ураховуючи наведене вище, у контексті встановлених господарськими судами умов спірного Договору та обставин справи, вважає, що Укрзалізниця прийняла спірний вантаж до перевезення на умовах, визначених Договором поставки.

Аналізуючи питання належного / неналежного виконанням відповідачем своїх зобов`язань, передбачених Договором, Суд ураховує, що пунктом 3.2 спірного Договору передбачено, що обов`язок постачальника поставити товар вважається виконаним з моменту передачі товару першому перевізнику і з цього моменту саме покупець несе ризик випадкового знищення чи пошкодження товару, його природної втрати при перевезенні.

Наведені умови Договору узгоджуються з положеннями частини другої статті 664 ЦК України, відповідно до якої якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Крім того, такі умови відповідають правилам Інкотермс (офіційні правила, розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення термінів, що стосуються внутрішньої та міжнародної торгівлі), які регулюють спірні правовідносини та відповідно до яких термін СPT (Carriage Paid To) означає, фрахт / перевезення товару оплачено до (назва місця призначення).

Зазначений спосіб доставки товару означає, що поставка відбулася в момент, коли продавець доставив товар названому перевізникові або іншій особі в узгодженому сторонами місці. Продавець оплачує перевезення товару до названого пункту призначення. Продавець зобов`язаний повідомити покупця про час доставки товару в узгоджене місце. Перехід ризиків та, відповідно, перехід права власності на товар до його набувача пов`язується із моментом передання товару перевізникові.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30.10.2024 у справі №910/4770/22, від 12.09.2024 у справі №908/2445/23, від 19.09.2024 у справі №910/10606/23 (на які, серед іншого, також посилається скаржник) тощо.

Отже, ураховуючи нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів вважає, що ТОВ "Україна" набуло право власності на спірний товар з моменту передачі товару перевізнику, саме з цього моменту зобов`язання продавця (ПрАТ «УКРАГРО НПК») вважаються виконаними, а покупець, відповідно, набув прав на спірний товар. І саме з цього моменту саме покупець несе ризики випадкового знищення чи пошкодження товару, його природної втрати при перевезенні.

Слід відзначити, що сторони спірного Договору поставки скористались принципом свободи договору та врегулювали свої відносини на власний розсуд, узгодивши у пунктах 3.1 та 3.2 порядок та умови виконання договору постачальником, а відтак з урахуванням принципу обов`язковості чинного Договору, вказані умови в договорі є обов`язковими для сторін, які підписали такий Договір, та мають беззаперечно виконуватися.

Наведеного суди попередніх інстанцій не врахували, помилково вважаючи, що моментом виконання Договору відповідачем є факт отримання спірного товару покупцем. Разом з тим, такі твердження спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій умовами Договору та не узгоджуються з положеннями правил поставки СРТ, нормами частини другої статті 664 ЦК України.

Отже, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального права, не врахували наведені вище висновки Верховного Суду, з огляду на що дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

6.6. Щодо повернення попередньої оплати

Оскільки постачальник (відповідач) вважається таким, що виконав умови Договору у повному обсязі, у Суду відсутні правові підстав для задоволення позову у даній справі.

Суд відхиляє посилання судів попередніх інстанцій на обставини зазначення у транспортній накладній отримувачем відповідача, як на такі, що мають визначальне значення для встановлення факту виконання відповідачем умов Договору. Адже, по-перше, саме такі реквізити доставки передбачили сторони спірним Договором, а, по-друге, власником майна у спірній залізничній накладній визначено саме позивача - ТОВ "Україна" та його адресу доставки.

Колегія суддів наголошує, що у спірних правовідносинах відповідач виконав свої зобов`язання за Договором у момент передачі товару перевізнику (15.02.2022). Адреса доставки та реквізити доставки були такими, що передбачені умовами Договору.

Відтак подальше переадресування залізницею спірного вагону на іншу залізничну станцію (Пологи) під час доставки такого товару (судами не встановленого підстав такого переадресування та ініціатора) не впливають на правомірність виконання відповідачем зобов`язань за Договором у момент передання товару перевізнику (Укрзалізниці).

Тобто обставини переадресування спірного вагону на іншу залізничну станцію (Пологи), територія якої була окупована, не мають жодного юридичного значення для правовідносин, які припинились своїм виконанням у минулому.

Позивач, який є власником спірного майна, не позбавлений права звернутись до осіб, дії / бездіяльність яких призвела до втрати майна, зокрема, із позовом про стягнення збитків.

Саме у межах даного провадження судами має бути надана оцінка правомірності / неправомірності дій / бездіяльності залізниці / інших осіб щодо переадресування спірного вагону, розформування поїзду не у місці першочергового призначення, що у своїй сукупності призвело до залишення вагону із спірною продукцією на тимчасово окупованій території.

Разом з тим, зазначені обставини не охоплюються предметом та підставами даного позову про стягнення частини попередньої оплати за Договором, зобов`язання у якому припинились своїм виконанням. 

Стягнення спірної суми, яка є фактичними збитками позивача, із відповідача не відповідатиме основним принципам господарського судочинства щодо добросовісності, розумності та справедливості судового рішення.

6.7. Суд відзначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правових наслідків є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. 

Водночас оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам не відповідають. 

6.8. За таких обставин, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження

З огляду на те, що заявлена відповідачем у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, є обґрунтованою, а суди попередніх інстанцій у повній мірі встановили всі обставини, які мають значення для цієї справи, проте при вирішенні спору неправильно застосували норми матеріального права, не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Доводи скаржника за результатами касаційного розгляду щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права при ухваленні судових рішень знайшли своє підтвердження з мотивів, викладених у розділі 6 цієї постанови.

7.2. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою - третьою статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

7.3. З огляду на те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору неправильно застосували норми матеріального права, Суд вважає за необхідне, касаційну скаргу задовольнити, а оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

8. Судові витрати

8.1. Враховуючи те, що Верховний Суд скасовує рішення місцевого господарського та постанову суду апеляційної інстанції з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову, то відповідно суд касаційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції, ухвалюючи нове рішення у справі, відмовляє у задоволенні позову, судовий збір за подання позовної заяви покладається на позивача.

Водночас судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної та касаційної скарг, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 300, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі №925/316/25 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення у справі №925/316/25, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (42822, Сумська область, Великописарівський район, с. Попівка, вул. Вищепанової, 79, ЄДРПОУ 03749037) на користь Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" (19200, м. Жашків, Черкаська область, вул. Промислова, 1, ЄДРПОУ 31961067) 48 658, 90 грн (сорок вісім тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 90 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги та 64 878,53 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень 53 копійки) судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Черкаської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко