Ухвала  

03 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 367/3523/18
провадження № 61-980ск26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу адвоката Майорова Василя Олександровича як представника ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гостомельської селищної ради Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними та скасування рішень, скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахування змін до позовної заяви від 02 лютого 2021 року, просила визнати недійсним та скасувати рішення Гостомельської селищної ради від 18 травня 2017 року № 410-23-VII про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
визнати недійсним та скасувати рішення Гостомельської селищної ради від 18 січня 2018 року № 563-33-VII про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1160 га кадастровий номер 321094500:01:040:4638 у Державному земельному кадастрі України, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 0,1160 га, кадастровий номер 321094500:01:040:4638. 

Ірпінський міський суд Київської області від 08 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 13 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2025 року - без змін.

21 січня 2026 року адвокат Майоров В. О. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Разом із цим, у касаційній скарзі представник заявника заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року заявник дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 29 грудня 2025 року при забезпеченні надання загального доступу.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 

Як видно з оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року повний її текст відсутній.

В Єдиному державному реєстру судових рішень постанова Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року зареєстрована 25 грудня 2025 року, забезпечено надання загального доступу 29 грудня 2025 року.

Дослідженням документів у справі №367/3523/18, які наявні в системі «Електронний суд», встановлено, що постанова Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року була доставлена до електронного кабінету представника ОСОБА_1 - адвоката Майорова В. О. 25 грудня 2025 року.
Отже, доводи клопотання свідчать, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Адвокат Майоров В. О. як представник ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що суди попередніх інстанцій застосували застарілу судову практику та проігнорували актуальну правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо неприпустимості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на одну й ту ж земельну ділянку двом різним особам.

Проте представником заявника не вказано коли саме та в якій справі (дата та номер справи) висловлена вказана ним правова позиція Великої Палати Верховного Суду.

Отже, особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити в якій саме справі з датою її постановлення було проігноровано судами правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи з урахуванням пункту 1 часини четвертої статі 392 ЦПК України.

Крім того, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовну заяву подано (з урахування змін до позовної заяви) у 2021 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 270,00 грн, підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі).

Судовий збір за подання касаційної скарги за чотири немайнові вимоги (визнання недійсними та скасувати двох рішень Гостомельської селищної ради, скасування державної реєстрації та припинення права власності на земельну ділянку) в даному випадку становить 5 811,20 грн (908,00 грн х 4 х 200 % х 0,8).

З наданої квитанції від 21 січня 2026 року № 1063-8679-0469-7989 видно, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 128,00 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 4 683,20 грн (5 811,20 грн - 1 128,00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 4 683,20 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката Майорова Василя Олександровича як представника ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року задовольнити.
Поновити адвокату Майорову Василю Олександровичу як представнику ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року.

Касаційну скаргу адвоката Майорова Василя Олександровича як представника ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев