УХВАЛА

28 січня 2026 року 
м. Київ
справа №620/16509/24
адміністративне провадження № К/990/55630/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В., 
суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЕЙТС" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 620/16509/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЕЙТС" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
установив:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНЕЙТС" (далі - ТОВ "ІНЕЙТС") звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 620/16509/24.
Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та надано 10-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме, подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку.
На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, скаржником надіслано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржник зазначає про те, що 27 вересня 2025 року помер директор ТОВ "ІНЕЙТС" ОСОБА_1 . Ця обставина мала критичне значення для можливості касаційного оскарження, оскільки відповідно до установчих документів товариства саме директор був єдиною особою, уповноваженою приймати рішення про касаційне оскарження судових рішень, видачу доручень адвокатам на представництво інтересів у суді касаційної інстанції та затвердження позиції товариства щодо підстав касаційного оскарження. Смерть директора сталася до отримання оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, що унеможливило його ознайомлення з постановою апеляційного суду та прийняття рішення про касаційне оскарження. 
Зазначає, що 29 вересня 2025 року відповідно до положень модельного статуту ТОВ "ІНЕЙТС" було призначено виконувача обов`язків директора - особу, яка за основним місцем роботи обіймала посаду головного інженера. З огляду на те, що ця особа раніше не виконувала функцій керівника підприємства, їй був необхідний час для входження в курс справ ТОВ "ІНЕЙТС" та здійснення першочергових організаційних заходів, спрямованих на забезпечення безперервності діяльності товариства. Постійного директора товариства було призначено лише 07 листопада 2025 року. Таким чином, протягом періоду з 27 вересня до 07 листопада 2025 року (41 день) підприємство функціонувало в умовах управлінської нестабільності, що об`єктивно перешкоджало прийняття обґрунтованих процесуальних рішень. Фактично представник ТОВ "ІНЕЙТС" отримала інформацію про прийняття рішення в.о. директора про оскарження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 620/16509/24 лише 24 жовтня 2025 року. Зважаючи на вищевикладені обставини, представником ТОВ "ІНЕЙТС" 28 жовтня 2025 року, раніше граничного строку оскарження, було подано касаційну скаргу. 
Також скаржник зазначає, що ухвалами Верховного Суду від 02 грудня 2025 року та від 25 грудня 2025 року касаційні скарги ТОВ "ІНЕЙТС" було повернуто. Ухвала про повернення попередньо поданої касаційної скарги надійшла до ТОВ "ІНЕЙТС" 25 грудня 2025 року о 14 год 10 хв. Виявлення та опрацювання скарги адвокатом відбулося о 18:30 того ж дня, оскільки адвокат у цей час був залучений до виконання інших невідкладних доручень від клієнтів та не мав фізичної можливості безпосередньо працювати з підсистемою «Електронний суд». Фактично підготовка повторної касаційної скарги розпочалася 26 грудня 2025 року, а її подання відбулося 29 грудня 2025 року. Таким чином, строки підготовки та подання скарги були дотримані і фактично склали два робочі дні.
Розглянувши зазначену заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені скаржником підстави для його поновлення не можуть бути визнані поважними з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Верховний Суд також звертає увагу на те, що при вирішенні питання про поновлення строку касаційного оскарження суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого КАС України строку касаційного оскарження до дати звернення з касаційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої касаційної скарги/відмови у відкритті касаційного провадження за вперше поданою касаційною скаргою до дати повторного звернення з касаційною скаргою і так далі.
Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та згідно відомостей з Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», позивач вже реалізовував своє право на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі. Однак ухвалами Верховного Суду від 02 грудня 2025 року та від 25 грудня 2025 року касаційні скарги було повернуто.
Кожну з раніше поданих позивачем касаційних скарг Верховний Суд повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як такі, що не містили належного викладення передбачених (визначених) статтею 328 КАС України підстав (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга у цій справі, обов`язок зазначення яких унормовано статтею 330 цього ж Кодексу. 
При цьому, у своїх ухвалах про повернення раніше поданих касаційних скарг Верховний Суд неодноразово надавав роз`яснення скаржнику щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Право на касаційний перегляд судових рішень нерозривно пов`язане з обов`язком дотримання процесуального закону щодо порядку, строків та умов реалізації цього права. Процесуальні обов`язки в цій частині є однаковими для всіх учасників судового процесу, що відповідає принципу рівності сторін та забезпечує дотримання засад адміністративного судочинства.
У той же час, Верховний Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, водночас зауважує, що таке право не є абсолютним.
Так, невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення її останньому, не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.
Для приведення касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України у скаржника було достатньо часу, а строк, що сплинув на момент подання касаційної скарги після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції і виготовлення її повного тексту, не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень.
Верховний Суд також звертає увагу скаржника на те, що обставини зміни директора товариства належать суто до суб`єктивних факторів, заснованих на неналежній організації, зокрема, процесу реалізації наданого законом права на судове оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. 
При цьому, установлено, що первинну касаційну скаргу було подано в межах передбаченого статтею 329 КАС України строку на касаційне оскарження (про що зазначає і сам скаржник).
Верховний Суд вже звертав увагу скаржника на те, що вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
Верховний Суд наголошує, що термін визначення процесуального строку на оскарження рішення суду обчислюється з моменту виготовлення судового рішення суду апеляційної інстанції в повному обсязі або з моменту вручення особі такого судового рішення, а тому обставини, на які посилається позивач у поданій на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху заяві, не свідчать про наявність у особи безумовного права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати своє право на касаційне оскарження, та не можуть вважатися належним доказом того, що пропуск строку на касаційне оскарження відбувся з незалежних від волі скаржника причин.
Отже, станом на 28 січня 2026 року недоліки касаційної скарги скаржником не усунуто, поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження не зазначено.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Ураховуючи те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд
постановив:
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЕЙТС" про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЕЙТС" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 620/16509/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЕЙТС" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін
Судді О. О. Шишов
М. М. Яковенко