ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року
м. Київ

справа № 507/985/17
провадження № 61-1462св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 (далі - відповідачі), 
третя особа - Бобрицька сільська рада Любашівського району Одеської області,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - керівник Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Любашівської селищної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро» до відповідачів (див. вище), третя особа - Бобрицька сільська рада Любашівського району Одеської області, про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на майно, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро» про ухвалення додаткового рішення,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро» на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 рокуу складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро» (далі - ТОВ «Кіпер Агро») звернулося до суду з позовом, який уточнило в процесі розгляду справи та в якому просило визнати договори купівлі-продажу майнових паїв дійсними та визнати право власності на нерухоме майно, яке було передане позивачу співвласниками майнових паїв.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Кіпер Агро»посилалося на те, що на підставі договорів купівлі-продажу майнових паїв від 23 грудня 2016 року та договорів від 07 лютого 2017 року воно придбало у відповідачів належні їм майнові паї колишніх колгоспників та сплатило їм відповідні кошти. На підставі зазначених договорів позивач отримав майнові свідоцтва. Рішенням загальних зборів співвласників майна реорганізованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Щорса» (далі - КСП «Щорса»), оформлених протоколами від 04 квітня 2017 року, було вирішено дати згоду на виділення майна в натурі на суму 92 191,00 грн по залишковій вартості згідно з переліком. Актами приймання-передачі вказане майно було передано позивачу. Проте, звернувшись до реєстратора, позивач отримав відмову в реєстрації права власності на вказане майно у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майнових паїв та правовстановлюючих документів на нерухоме майно, які в КСП не виготовлялися. 

З огляду на це, позивач просив визнати договори купівлі-продажу майнових паїв дійсними та визнати право власності на нерухоме майно, яке було передане позивачу співвласниками майнових паїв.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Любашівський районний суд Одеської області заочним рішенням від 12 вересня 2017 року позов задовольнив частково. Визнав за ТОВ «Кіпер Агро» право приватної власності на нерухоме майно, а саме: комплекс будівель та споруд загальною вартістю 340 799,00 грн, який розташований у Бобрицькій сільській раді Любашівського району Одеської області, комплекс будівель та споруд № 3, який складається з: адмінбудівлі, літ. «А», загальною площею 145,2 кв. м, вартістю 80 299,00 грн; кухні, літ. «Б», загальною площею 123,9 кв. м, вартістю 31 516,00 грн; майстерні, літ. «В», загальною площею 419,2 кв. м, вартістю 168 413 грн; складу ПММ, літ. «Г», загальною площею 39,8 кв. м, вартістю 12 299,00 грн; огорожі за планом № 1 вартістю 12 790,00 грн; водонапірної башти за планом № 11 вартістю 28 685,00 грн; вагів за планом № 3 - 5 880,00 грн; колодязю за планом № 1 вартістю 917,00 грн;
будівлю складу та будівлі ДКУ загальною вартістю 84 759,00 грн, що розташовані на АДРЕСА_1 , в тому числі: будівля складу, літ. «А», загальною площею 477,8 кв. м, вартістю 83 654,00 грн; будівля ДКУ, літ. «Б», загальною площею 32,1 кв. м, вартістю 1 105,00 грн;
приміщення адмінбудівлі загальною вартістю 143 643,00 грн, яка розташована на АДРЕСА_2 , яке складається з: адмінбудівлі, літ. «А», площею 177,4 кв. м, вартістю 121 279,00 грн; господарчої будівлі, літ. «Б», площею 29,5 кв. м, вартістю 6 161,00 грн; сараю літ. «В», площею 54,7 кв. м, вартістю 7 681,00 грн; вбиральні, літ. «Д», вартістю 681,00 грн; огорожі № 1-3, вартістю 7 841,00 грн.
В іншій частині позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ТОВ «Кіпер Агро» набуло право власності на передане в рахунок майнових паїв нерухоме майно, однак здійснити його державну реєстрацію не може, у зв`язку з тим, що у нього немає необхідних правовстановлюючих документів на це майно, а тому є всі правові підстави для визнання за позивачем права власності на це нерухоме майно.

У березні 2024 року ТОВ «Кіпер Агро» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просило визнати за товариством право власності на гідротехнічну споруду (інженерну споруду), яка розташована в с. Арчепитівка Подільського (колишнього Любашівського) району Одеської області.

Любашівський районний суд Одеської області додатковим рішенням від 11 березня 2024 року заяву задовольнив. Визнав за ТОВ «Кіпер Агро» право власності на гідротехнічну споруду (інженерна споруда), що розташована в с. Арчепитівка Подільського (колишнього Любашівського) району Одеської області.

Суд першої інстанції мотивував додаткове рішення тим, що заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року задоволено частково та визнано право власності на нерухоме майно, однак в судовому рішенні не вирішено питання про визнання права власності на гідротехнічну споруду (інженерну споруду), залишковою вартістю 236,54 грн, яка розташована в с. Арчепитівка Подільського (колишнього Любашівського) району Одеської області.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Одеський апеляційний суд постановою від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу керівника Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Любашівської селищної ради задовольнив частково. Додаткове рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким заяву ТОВ «Кіпер Агро» про ухвалення додаткового рішення у справі залишив без задоволення.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що враховуючи обмеження у процедурі паювання, ТОВ «Кіпер Агро» у законний спосіб не могло одержати спірне майно у власність, оскільки гідротехнічна споруда (інженерна споруда) не могла бути виділена в натурі в рахунок майнового паю. При цьому суд зазначив, що акт на передання у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» (далі - ТОВ «Агрофірма «Кодима») майна, виділеного на сплату боргів реорганізованого КСП «Щорса», згідно з рішенням загальних зборів співвласників протокол від 21 березня 2002 року № 2, затвердженим протоколом комісії з врегулювання майнових відносин від 18 березня 2004 року № 1, у частині гідротехнічної споруди вартістю 236,54 грн та акт від 21 січня 2015 року не узгоджуються з нормативними актами. Такі рішення по своїй суті не є первинними в частині розпаювання гідротехнічних споруд, оскільки таке майно передане ТОВ «Кіпер Агро» шляхом викупу у грудні 2016 року у майнових пайовиків реорганізованого КСП «Щорса» с. Бобрик-1 Любашівського району Одеської області, тобто фактичне розпаювання мало місце до набуття ТОВ «Кіпер Агро» такого майна.
Видача у 2017 році Бобрицькою сільською радою ТОВ «Кіпер Агро» свідоцтв про право власності на майновий фонд КСП «Щорса» і ТОВ «Агрофірма «Кодима» серії ОД-ХVІ № 001111 та № 00113 не змінює нормативних обмежень у процедурі паювання щодо гідротехнічної споруди, які діяли на час розпаювання КСП «Щорса» 21 березня 2002 року.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У січні 2025 року ТОВ «Кіпер Агро» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказувало те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 березня 2024 року у справі № 300/3657/22;
відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пункту 14 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 (набуття у власність підприємствами-правонаступниками гідротехнічної споруди).

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним суом того, що майно реорганізованого КСП «Щорса» передалось на баланс ТОВ «Кіпер Агро» (раніше ТОВ «Агрофірма «Кодима»), і з власниками паїв був укладений договір від 21 березня 2002 року № 1 про спільне володіння, користування і розпорядженням майном, що перебуває у спільній частковій власності, який також був затверджений Бобрицьким сільським головою, відповідно до якого співвласники домовились спільно володіти, користуватись і розпоряджатись майном. Майно передане ТОВ «Агрофірма «Кодима» за розподільчим балансом від 01 травня 2000 року та актом уточненої структури пайового фонду. 

Суд не врахував, що спірна гідротехнічна споруда отримана ТОВ «Агрофірма «Кодима» як правонаступником КСП «Щорса» та в подальшому викуплена у відповідачів. Зазначена споруда є власністю ТОВ «Кіпер Агро», може перебувати у користуванні ТОВ «Кіпер Агро», питання її державної реєстрації як нерухомого майна - це питання волевиявлення ТОВ «Кіпер Агро». 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

24 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «Кіпер Агро» придбало у відповідачів належні їм майнові паї колишніх колгоспників КСП «Щорса», про що із кожним із відповідачів укладено письмовий договір купівлі-продажу майнових паїв від 23 грудня 2016 року та від 07 лютого 2017 року, та виплатило кошти, що підтверджується відповідними розписками.

Бобрицька сільська рада видала ТОВ «Агрофірма «Кодима» свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Щорса» серії НОМЕР_1 та 00113.

Рішенням загальних зборів співвласників майна реорганізованого КСП «Щорса» від 23 січня 2017 року вирішено виділити в рахунок майнових паїв, майнові права на які придбало за договорами купівлі-продажу ТОВ «Кіпер Агро», нерухоме майно, яке розташоване в с. Арчепитіка, а саме: зерносклад, майстерню, будинок та приміщення кухні ТРБР, будинок заправки, приміщення ДКУ, дитячий садок, електролінію до ТРБР, приміщення майстерні ПТО тракторної бригади № 1. 

24 січня 2017 року складено акт приймання-передачі зазначеного нерухомого майна.

Рішенням Бобрицької сільської ради від 19 серпня 2015 року № 3 нерухомому майну, яке передано позивачу присвоєні відповідні адреси.

На замовлення ТОВ «Кіпер Агро» Любашівське РБТІ виготовило технічну документацію на нерухоме майно, а саме: комплекс будівель та споруд загальною вартістю 340 799,00 грн, який розташований на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, комплекс будівель та споруд № 3, який складається з адмінбудівлі літ «А» загальною площею 145,2 кв. м, вартістю 80 299,00 грн, кухні літ «Б» загальною площею 123,9 кв. м, вартістю 31 516,00 грн майстерні літ «В» загальною площею 419,2 кв. м, вартістю 168 413,00 грн, складу ПММ літ «Г» загальною площею 39,8 кв. м, вартістю 12 299,00 грн, огорожі за планом № 12, вартістю 12 790,00 грн; водонапірної башти за планом № 11, вартістю 28 685,00 грн, вагів за планом № 3, вартістю 5 880,00 грн, колодязь за планом № 1, вартістю 917,00 грн; будівлю складу та будівлі ДКУ загальною вартістю, 84 759,00 грн, що розташовані на АДРЕСА_1 , в тому числі: будівля складу літ «А» загальною площею 477,8 кв. м, вартістю 83 654,00 грн, будівля ДКУ літ «Б» загальною площею 32,1 кв. м, вартістю 1 105,00 грн; приміщення адмінбудівлі загальною вартістю 143 643,00 грн, яка розташована на АДРЕСА_2 , яке складається із: адмінбудівлі літ «А» площею 177,4 кв. м, вартістю 121 279,00 грн, господарчої будівлі літ. «Б» площею 29,5 кв. м, вартістю 6 161,00 грн, сараю літ «В» площею 54,7 кв. м, вартістю 7 681,00 грн, вбиральні літ «Д», вартістю 681,00 грн, огорожі № 1-3, вартістю 7 841,00 грн.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з Методикою обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відводів та хвостів, затвердженою наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 10 вересня 1996 року № 165, гідротехнічні споруди - споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

За обставинами цієї справи, ТОВ «Кіпер Агро» просило, зокрема, визнати за ним право власності на гідротехнічну споруду (інженерну споруду). Підставою набуття такого права вказувало те, що ця гідротехнічна споруда є його власністю шляхом викуплення у відповідачів майнових паїв, тобто в процесі паювання колективного сільськогосподарського підприємства.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

До пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян в процесі реформування аграрного сектора економіки» затверджено Методику уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих (далі - Методика), відповідно до пункту 2 якої майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Відповідно до пункту 18 Методики у процесі розрахунку пайового фонду на підставі переліку уточненого складу і вартості майна підприємства складаються (уточнюються) переліки таких активів за їх призначенням: майна, яке передбачається для задоволення боргів; майна соціальної інфраструктури; майна, яке не підлягає паюванню; майна уточненого пайового фонду.

Переліки майна, що не підлягає паюванню, зокрема майна, яке неможливо виділити в натурі в рахунок майнового паю (дороги загального користування, капітальні вкладення на поліпшення земель - меліоративні, осушувальні, іригаційні та інші роботи, гідротехнічні споруди, ставки, багаторічні насадження, лісосмуги), а також об`єктів, які перебувають в загальному користуванні, повинні систематично уточнюватися (пункт 21 Методики).

Розмір уточненого згідно з цією Методикою складу і вартості пайового фонду майна членів колишнього підприємства використовується для визначення майнових паїв (пункт 22 Методики).

Відповідно до пункту 14 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 (який був чинним на час укладення договору від 21 березня 2002 року про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності), майно, що не підлягає паюванню, зокрема, яке неможливо виділити у натурі в рахунок майнових паїв та поділити його без ушкодження, а саме: дороги, капітальні вкладення на поліпшення земель (меліоративні, осушувальні, іригаційні та інші мережі), гідротехнічні споруди, ставки, багаторічні насадження, лісосмуги, а також об`єкти, які знаходяться в загальному користуванні, передаються на баланс підприємствам-правонаступникам. Якщо декілька підприємств-правонаступників користуються таким майном, то конкретні об`єкти або їх частини із складу такого майна можуть бути передані на баланс кожному із них за пропозицією комісії. Між цими підприємствами має бути укладений договір про спільне використання та утримання такого майна. Окремі об`єкти зі складу майна, яке не підлягає паюванню, можуть бути передані на баланс органу місцевого самоврядування за його згодою.

Отже, спірне майно (гідротехнічні споруди) не могло бути включене до пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства, а в процесі паювання передане на баланс підприємства-правонаступника. При цьому сам по собі перехід на баланс такого підприємства не свідчить про набуття ним права власності на гідротехнічну споруду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи обмеження у процедурі паювання, дійшов правильного висновку, що набуття позивачем у власність спірного нерухомого майна суперечить вимогам законодавства, адже гідротехнічні споруди відповідно до норм законодавства паюванню не підлягали.

Аргументи касаційної скарги спростовуються встановленими фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду. 

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро» залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
		
	Є. В. Коротенко	
		
	М. Ю. Тітов