ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року
м. Київ
справа № 186/650/22
провадження № 51-3289км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Новоолександрівка Біловодського району Луганської області, 
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Зміст прийнятих судових рішень та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою та призначено покарання за ч. 7 ст. 111-1 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових, правозахисних і правоохоронних органах та займатися юридичною, професійною діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг на строк 15 років, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 рокувирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Суди попередніх інстанцій визнали ОСОБА_7 винуватою у тому, що вона як громадянка України у березні 2022 року добровільно зайняла посаду в незаконному правоохоронному органі - прокуратурі Біловодського району генеральної прокуратури т. зв. «ЛНР», що діє на території Біловодської територіальної громади Старобільського району Луганської області.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Касаційна скарга обґрунтована твердженнями про те, що:
- було порушено право на захист, оскільки захиснику невідома позиція засудженої;
- не було проведено портретну експертизу, яка б підтвердила, що на відеозаписах зображена саме ОСОБА_7 ;
- відсутні докази зайняття засудженою будь-якої посади у незаконному правоохоронному органі;
- дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 111-1 КК, оскільки склад ч. 7 ст. 111-1 КК може мати місце лише у випадку зайняття посади, яка передбачає наявність організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, чого у цьому провадженні встановлено не було;
- не доведено умислу на вчинення злочину;
- показання свідків є недопустимими, оскільки є показаннями з чужих слів;
- вирок містить посилання на документи, які не є доказами, а достовірність протоколів огляду інтернет-сторінок не було перевірено;
- протоколи тимчасового доступу не є самостійним доказом вини.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- захисник підтримав вимоги касаційної скарги та просив її задовольнити;
- прокурор заперечила касаційну скаргу та просила відмовити у її задоволенні.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, при розгляді касаційної скарги захисника суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
У касаційній скарзі захисник стверджує про порушення права на захист у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому не була відома позиція засудженої щодо пред`явленого їй обвинувачення.
Це провадження здійснювалося в порядку спеціального судового провадження за процедурою in absentia, тобто за відсутності обвинуваченої.
Ухвалою слідчого судді від 19 липня 2022 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК, а ухвалою місцевого суду від 21 липня 2023 року вирішено розглядуване кримінальне провадження здійснювати за відсутності обвинуваченої (inabsentia) в порядку спеціального судового провадження.
Підставами прийняття вказаних судових рішень стала інформація про перебування ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території Луганської області, де остання переховувалася від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні, зокрема щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-1 КК, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук. Наведеній нормі кореспондує положення. ч. 3 ст. 323 КПК.
Здійснення провадження за відсутності обвинуваченої зумовлено діями саме цієї особи, яка переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошена в міжнародний розшук.
З метою забезпечення такій особі права на захист законом передбачено обов`язкове представлення інтересів такої особи захисником, оскільки забезпечення належного захисту спрямоване на забезпечення принципу змагальності у такому процесі.
Якщо особа, яка переховується від правосуддя з`явиться, то вочевидь вона може приймати участь у провадженні як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду. Поки такої особи немає, її захисник забезпечує здійснення захисту самостійно. Тому саме він як професійний адвокат може самостійно забезпечувати представлення позиції сторони захисту перед судом і те, що така позиція не була обговорена з обвинуваченою є логічною складовою процедури провадження, яке здійснюється inabsentia.
Із матеріалів цієї справи вбачається, що як органом досудового розслідування, так і судами попередніх інстанцій було дотримано спеціальні положення КПК щодо вручення повісток, повідомлень, повідомлення про підозру та обвинувального акта ОСОБА_7 , яку зі стадії досудового розслідування представляв захисник ОСОБА_6 .
Оскільки захисник активно представляв інтереси сторони захисту протягом всього провадження, а законність проведення провадження за відсутності обвинуваченої ні в кого в учасників, і в суду також, сумнівів не викликає, колегія суддів констатує відсутність порушення права на захист в провадженні з мотивів неузгодження позиції захисту адвоката із обвинуваченою.
Щодо аргументів захисника про його незгоду із правовою оцінкою дій ОСОБА_7 за ч. 7 ст. 111-1 КК та доведеність її дій за цим законом Суд враховує таке.
У цьому провадженні засудженій інкриміновано зайняття посади у прокуратурі, створеній державою агресором на тимчасово окупованій території. 
Суд звертає увагу на те, що ч. 7 ст. 111-1 КК передбачено відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах. Така конструкція статті, на відміну від формулювань, які використані у ч. 2 та ч. 5 цієї статті, не зумовлює необхідність зайняття такими особами саме тих посад, діяльність на яких пов`язана із виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.
Захисник звертає увагу суду на те, що у провадженні немає наказів про призначення ОСОБА_7 на посаду в прокуратурі ЛНР, її трудової книжки.
Проте колегія суддів погоджується із доводами судів попередніх інстанцій про те, що сукупність доказів у цьому провадженні є достатньою для констатації факту зайняття засудженою посади у прокуратурі на тимчасово окупованій території.
З досліджених місцевим судом протоколів огляду від 19 квітня, 19 травня, 24 та 30 червня 2022 року (з додатками до них) інтернет-сторінок з публікаціями, у тому числі розміщених на офіційній сторінці «генеральної прокуратури лнр» в соціальній мережі «Інстаграм» вбачалося, що було оголошено про початок роботи прокуратури «ЛНР» в Біловодському районі, а на відеоролику, де присутня ОСОБА_7 , працівники прокуратури Біловодського району «ЛНР» організували запалювання вічного вогню саме як працівники прокуратури Біловодського району «ЛНР», слідчого відділу управління по Біловодському району ГП ЛНР, та військової комендатури до міжнародного дня захисту дітей. Серед таких працівників прокуратури ЛНР на відеоролику під назвою «Работниками прокуратурыБеловодского района ЛНР организовано зажжение Вечного огня» свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_7 , яка була одягнена у відповідну форму з білими стрічками.
Зі змісту події, яка зафіксована на відеоролику із покладанням квітів, приводу, з нагоди якого це робилося, загальної обстановки, коментарів, аудіоряду, суди прийшли до правильних висновків про те, що засуджена добровільно, без примусу, бере участь у колективному заході, організованому працівниками прокуратури на тимчасово окупованій території. 
Факт зайняття вищевказаної посади засудженою було підтверджено також показаннями свідків.
Судами попередніх інстанцій з показань свідка ОСОБА_8 встановлено, що він працював на посаді поліцейського відділу поліції №2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області. Після перегляду відео в інтернеті він побачив знайому ОСОБА_7 та її чоловіка. На цьому відео були співробітники прокуратури так званої «ЛНР». На відео  ОСОБА_7 покладала квіти біля пам`ятнику, а закадровий голос зазначив, що це співробітники прокуратури покладають квіти. ОСОБА_7 була одягнена у військову форму з білими окупаційними стрічками.
Свідок ОСОБА_9 повідомив, що працював на посаді начальника сектору дізнання відділу поліції №2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області. З 2012 року працював разом з чоловіком ОСОБА_7 у слідчому відділі. В мережі Інтернет на сайті «YOUTUBE» він побачив відеоролик, де працівники новоствореного відділу прокуратури в смт Біловодськ покладають квіти до пам`ятника в центрі міста, де серед них була засуджена. На її формі були білі пов`язки, які означали належність до окупаційної влади.
Свідок ОСОБА_10 дав показання про те, що він працював у селищній раді та знав місцевих мешканців. На відеоролику, де працівники прокуратури запалили вічний вогонь , він впізнав ОСОБА_7 .
Хоча свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до окупації працювали поліцейськими в смт Біловодськ, однак доводи захисника про їх недопустимість з цих міркувань, а також з посиланням на ст. 97 КПК суд відхиляє. 
Також суди врахували, що вказані свідки знали засуджену як дружину поліцейського, зазначили, що впізнали засуджену на фотозображенні та відеоролику. Такі їхні свідчення не є показаннями з чужих слів, оскільки вони повідомляли відому саме їм інформацію, а не інформацію, отриману від третіх осіб.
Тобто вказані свідки повідомляли суду інформацію, яку сприймали особисто, тому й підстав стверджувати про порушення ст. 97 КПК немає.
Відсутність у цьому провадженні портретної експертизи не впливає на правильність висновків судів попередніх інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні, адже допитані судом першої інстанції свідки чітко підтвердили, що на фотозображенні та відеоролику була присутня саме засуджена.
Також на такий висновок не вплинули і посилання у вироку на документи, які не є доказами, адже згадка про них зводиться лише до відображення ходу досудового розслідування цього кримінального провадження.
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали розглядуваної справи не містять вказівки на допущення порушень норм матеріального чи процесуального законів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих судових рішень.
Зміст ухвали апеляційного суду містить відповіді на усі аргументи апеляційної скарги захисника, у ній наведено ґрунтовний правовий аналіз мотивів, з яких виходив цей суд під час апеляційного перегляду вироку місцевого суду.
Таким чином, за результатами касаційного розгляду колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржувані судові рішення потрібно залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3