УХВАЛА

14 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/3192/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Карпати"
на рішення Господарського суду Львівської області від 05.06.2025 та
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2025
у справі за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Адміністрація Державної прикордонної служби України,
до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Карпати"
про внесення змін до договору та зобов`язання укласти акт,
ВСТАНОВИВ:
Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі - позивач, Головний центр КБРЗ ДПС України) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Карпати" (далі - відповідач, скаржник, ТОВ "БК "Карпати") про внесення змін до договору та зобов`язання укласти акт.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час виконання договору про спільну діяльність від 24.12.2007 № 312-07/40 (далі - договір) відповідач, всупереч визначеному пунктом 2.1 договору соціального характеру будівництва, сформував VI чергу об`єкта переважно з приміщень комерційного призначення (апартаменти, офіси, магазини), що не відповідає меті договору та вимогам статті 4 Закону України "Про використання земель оборони". Такі приміщення підлягають розподілу між сторонами у співвідношенні 19 % до 81 %, що зумовлює визначення частки позивача у розмірі 1 506,041 м2 та необхідність складання попереднього акту розподілу відповідно до пункту 5.1 договору. Крім того, зміна пункту 2.1 договору є необхідною у зв`язку зі зміною правового регулювання та ґрунтується на положеннях статті 652 Цивільного кодексу України.
Господарський суд Львівської області рішенням від 05.06.2025, залишеним без змін у оскаржуваній частині Західним апеляційним господарським судом у постанові від 26.11.2025, позов задовольнив частково; зобов`язав ТОВ "БК "Карпати" укласти попередній акт розподілу VI черги об`єкту ("Будівництво середнього загальноосвітнього навчального закладу 1- 2 ступеня та спортивного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом, апартаментами та даховою котельнею на вулиці Олени Степанівни, 8, зі знесенням існуючих на ділянці споруд у місті Львові") із визначенням частки Головного центру КБРЗ ДПС України розміром 19 %, що становить 1 275,73 м2 апартаментів; у задоволенні решти позовних вимог - відмовив; стягнув з ТОВ "БК "Карпати" на користь позивача 2 422,20 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.
Суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що посилання позивача на внесення змін до договору на підставі змін у статті 4 Закону України "Про використання земель оборони" є необґрунтованим, оскільки ці зміни набрали чинності понад 17 років тому, а позивач не вжив заходів для приведення договору у відповідність із законодавством, як це передбачено пунктом 13.6 договору.
Як вказав суд, задоволення позову про внесення змін до договору у запропонованій редакції могло б призвести до суттєвої зміни правил розподілу часток між сторонами та поставити під загрозу майнові права відповідача, який також розраховував на отримання відповідних приміщень за результатами реалізації проєкту та отримував їх в І-V чергах будівництва. Водночас позивач під час будівництва п`яти черг об`єкта неодноразово підтверджував свою згоду з визначеним договором порядком розподілу часток, зокрема приймав житло у розмірі 19 % від їх загальної площі, що підтверджується відповідними додатковими угодами та актами розподілу. Це свідчить про відсутність істотного впливу змін законодавства на виконання договору.
На підставі викладеного суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині внесення змін до договору. 
Щодо зобов`язання ТОВ "БК "Карпати" укласти попередній акт розподілу, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пунктів 5.1- 5.3 договору після введення об`єкта в експлуатацію позивач має право на 19 % житлових приміщень, а відповідач - на 81 % житла та 100 % нежитлових приміщень соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення. Офісні приміщення та магазини належать відповідачу, тому вимоги позивача щодо їх включення до попереднього акта розподілу є необґрунтованими.
З приводу апартаментів збудованих в складі об`єкта, то такі, як вказують суди, за нормативними актами є нежитловими приміщеннями, проте за своїми функціональними характеристиками (наявність кухонних зон, санвузлів, окремого входу, комунікацій) призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання. Відповідно до статей 379 Цивільного кодексу України, 6 Житлового кодексу України та статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" апартаменти, не будучи складовою готелю, слід відносити до житла.
Суд врахував, що позивач протягом будівництва підтверджував свою згоду з порядком розподілу часток, і відсутність квартир у межах VI черги не звільняє відповідача від обов`язку забезпечити частку позивача у апартаментах. Висновок експерта про те, що апартаменти не належать до житла, суд не прийняв, оскільки питання визначення функціонального призначення апартаментів є правовим, а не будівельно-технічним висновком.
З огляду на вказане суд дійшов висновку, що апартаменти у складі VI черги об`єкта підлягають розподілу між сторонами у пропорції, визначеній договором, а інші нежитлові приміщення (офіси, магазини) - ні.
Суд апеляційної інстанції переглядав рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Предметом апеляційного перегляду було питання законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача укласти попередній акт розподілу, зокрема правильність застосування норм матеріального права та оцінки доказів щодо правового статусу апартаментів VI черги та їх належності чи неналежності до об`єктів, що підлягають розподілу між сторонами за договором.
Під час апеляційного перегляду справи колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, викладеним у оскаржуваній частині рішення. 
ТОВ "БК "Карпати" через підсистему "Електронний суд" звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 05.06.2025 у частині задоволення позову та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2025, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів вирішила, що її подано з дотриманням вимог статей 287- 291 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 294 ГПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Підставами для касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає:
- неправильне застосування норм статті 379 Цивільного кодексу України без врахування висновків щодо застосування норм вказаної статті у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 19.10.2023 по справі № 420/2491/21 (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України);
- неправильне застосування статті 6 Житлового кодексу України, статті 379 Цивільного кодексу України, абзацу 5 статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України);
- порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та не дослідження судом зібраних у справі доказів, наведених у касаційній скарзі, і необґрунтоване відхилення клопотання відповідача про долучення доказів (пункти 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України, пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України).
Враховуючи обґрунтування скаржником випадків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали касаційної скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження.
За змістом статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Оскільки подання відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі є правом учасників справи, то у разі реалізації такого права суд касаційної інстанції встановлює відповідний строк для подання зазначеного відзиву.
Керуючись статтями 234, 235, 287- 291, 294, 295 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження  у справі № 914/3192/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Карпати" на рішення Господарського суду Львівської області від 05.06.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 і здійснити перегляд оскаржуваного судового рішення у відкритому судовому засіданні  04 лютого 2026 року о 12:45 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 10 (кабінет № 332). 
2. Учасники справи мають право подати до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу до 02 лютого 2026 року, відсутність яких не перешкоджатиме здійсненню касаційного перегляду.
3. Інформацію щодо розгляду справи можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі "Інтернет" за вебадресою: http://supreme.court.gov.ua.
4. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Верховний Суд також роз`яснює про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також про їхнє право брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України.
5. Витребувати з Господарського суду Львівської області/Західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 914/3192/24. 
6. Копію ухвали надіслати до Господарського суду Львівської області та Західного апеляційного господарського суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський