ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 917/1597/19(917/682/22) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
прокурор: Цимбалістий Т.О.,
Полтавської міської ради: Дзюбло О.І.,
КП "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця": Шершень Ю.С.,
ТОВ "Техдор": не з`явився,
ТОВ "Технобуд-дор": не з`явився,
Управління майном комунальної власності міста: Рудич О.В.,
Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради: Сидорчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та заступника керівника Полтавської окружної прокуратури
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 (колегія суддів у складі: Медуниця О.Є., - головуючий, Істоміна О.А., Попков Д.О.)
та рішення Господарського суду Полтавської області від 23.10.2024 (суддя Ореховська О.О.) 

у справі № 917/1597/19(917/682/22)
за позовом Керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Полтавської міської ради
до 1) Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Техдор", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Технобуд-дор", 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Управління майном комунальної власності міста, 2) Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, 
про визнання договорів оренди комунального майна недійсними, повернення майна,

у межах справи №917/1597/19
за заявою Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради
про банкрутство 

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог
1. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.02.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника. 
2. Постановою Господарського суду Полтавської області від 28.03.2024 у справі №917/1597/19, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2024, визнано Боржника банкрутом, відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру. 
3. У межах зазначеної справи керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Полтавської міської ради (далі - Рада), до Боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю "Техдор", Товариства з обмеженою відповідальністю "Технобуд-дор" про (з урахуванням заяви про зміну предмета позову):
- визнання недійсним договору оренди комунального майна №2019.09.06 від 06.09.2019 про передачу в оренду ТОВ "Техдор" виробничих будівель гаражів Н-1 Боржника загальною площею 342,2 м2, розташованих за адресою: м. Полтава, вул. П.Дорошенка, 2а (далі - Договір-1);
- визнання недійсним договору оренди комунального майна №2019.09.06/1 від 06.09.2019 про передачу в оренду ТОВ "Техдор" гаражу на 4 автомашини О-1, гаражу на сім боксів Р-1, естакади №20, асфальтового покриття 3600 м2, майданчика, засипаного гранвідсівом та піском, 2150 м2, розташованих за адресою: м. Полтава, вул. П.Дорошенка, 2а (далі - Договір-2);
- визнання недійсним договору оренди комунального майна №2019.09.06/2 від 06.09.2019 про передачу в оренду ТОВ "Техдор" виробничих будівель Боржника (цеху, гаража, складів) загальною площею 769,4 м2, розташованих за адресою: м. Полтава, вул. П.Дорошенка, 2а (далі - Договір-3);
- визнання недійсним договору оренди комунального майна №2019.09.06/3 від 06.09.2019 про передачу в оренду ТОВ "Технобуд-дор" контори, червоного куточку, побутової кімнати, столової А-1 площею 596,3 м2, приміщення ГРП літерою Е-1 площею 22,1 м2, трансформаторної підстанції В-1 площею 86,0 м2, залізничної колії №1 площею 700 м2, ваги на 40 т, приміщення вагової, медичного кабінету И-1 площею 205,5 м2, площадки (№51) площею 1067,5 м2, площадки №52 площею 2558,0 м2, будівлі прохідної 3-1 площею 24,9 м2, ємкість №5 площею 24,9 м2, ємкість №6 площею 12,0 м2, ємкість №7 площею 25,0 м2, ємкість №8 площею 25,0 м2, Змішувача ДС-158, Змішувача ДС-117, частини приміщення майстерні №20 площею 95,0 м2, розташованих за адресою: м. Полтава, вул. П.Дорошенка, 2а (далі - Договір-4);
- зобов`язання ТОВ "Техдор" повернути Раді виробничі будівлі гаражі Н-1 Боржника загальною площею 342,2 м2, гараж на 4 автомашини О-1, гараж на сім боксів Р-1, естакаду №20, асфальтове покриття 3600 м2, майданчик, засипаний гранвідсівом та піском, 2150 м2, виробничі будівлі (цеха, гаражі, склади) загальною площею 769,4 м2, розташовані за адресою: вул. Петра Дорошенка, 2а, м. Полтава; 
- зобов`язання ТОВ "Технобуд-дор" повернути Раді контору, червоний куточок, побутову кімнату, столову А-1 площею 596,3 м2; приміщення ГРП літерою Е-1 площею 22,1 м2; трансформаторну підстанцію В-1 площею 86,0 м2, залізничну колію №1 площею 700 м2, ваги на 40 т, приміщення вагової, медичний кабінет И-1 площею 205,5 м2, площадку (№51) площею 1067,5 м2, площадку №52 площею 2558,0 м2, будівлю прохідної З-1 площею 24,9 м2, ємкість №5 площею 24,9 м2, ємкість №6 площею 12,0 м2 , ємкість №7 площею 25,0 м2, ємкість №8 площею 25,0 м2, змішувач ДС-158, змішувач ДС-117, частину приміщення майстерні №20 площею 95,0 м2, розташовані за адресою: вул. Петра Дорошенка, 2а, м. Полтава.
4. Позов мотивовано тим, що передане за спірними договорами майно перебуває в комунальній власності Ради та закріплене за Боржником на праві господарського відання. Спірні договори укладено з порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент їх укладення), Порядку передачі в оренду об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Полтави, затвердженого рішенням Ради від 01.11.2011 (далі - Порядок), зокрема, через їх укладення неуповноваженою особою; за відсутності розпорядження міського голови; без проведення конкурсу на право оренди; без проведення незалежної оцінки вартості об`єктів оренди, на підставі якої визначається розмір орендної плати; без закріплення умов щодо виду забезпечення виконання зобов`язань - завдатку, щодо суборенди, щодо поліпшення об`єкта оренди, щодо страхування об`єкта оренди. 
Стислий зміст рішення господарського суду першої інстанції
5. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.10.2024 у позові відмовлено. 
6. Рішення мотивовано тим, що заявлений прокурором спосіб захисту не призведе до відновлення порушеного права Ради, оскільки за наслідком розгляду позовних вимог про визнання спірних договорів недійсними та в разі застосування двосторонньої реституції, застосування якої є обов`язковим у силу закону, майно повинно бути повернуто не Раді, а Боржнику як стороні спірних договорів. 
Хід розгляду справи
7. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 рішення місцевого господарського суду скасовано, позов задоволено. 
8. Постанову мотивовано тим, що спірні договори укладено з порушенням приписів чинного законодавства та з порушенням принципу ефективного використання такого майна в інтересах територіальної громади. Водночас метою поданого прокурором позову є відновлення речових прав Ради щодо володіння, користування та розпорядження переданим в оренду спірним майном, яке перебуває у фактичному володінні ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор", тому повернення спірного майна безпосередньо власнику - Раді, є ефективним способом захисту її прав. 
9. Постановою Верховного Суду від 27.08.2025 постанову апеляційного господарського суду скасовано в частині зобов`язання ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор" повернути Раді спірне майно, справу в скасованій частині направлено на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції, в іншій частині зазначену постанову залишено без змін. 
10. Верховний Суд погодився з висновками апеляційного господарського суду про те, що встановлені порушення вимог чинного законодавства є підставою для визнання недійсними спірних договорів.
11. Однак Верховний Суд визнав передчасними висновок господарського суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор" повернути Раді нерухоме майно, яке є предметом спірних договорів, без перевірки всупереч вимогам Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) того, чи включено воно до ліквідаційної маси Боржника та чи підлягає реалізації в межах справи про банкрутство Боржника. 
Стислий зміст постанови суду апеляційної інстанції
12. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 резолютивну частину рішення господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор" повернути Раді майно залишено без змін, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. 
13. Постанову мотивовано тим, що позовні вимоги прокурора про повернення майна Раді не можуть бути задоволені, оскільки вона не є стороною спірних договорів оренди, визнаних недійсними, та у зв`язку з дією положень частини 1 статті 59 КУзПБ, необхідністю реалізації такого майна в межах справи про банкрутство Боржника з метою задоволення вимог кредиторів, а не через обрання прокурором неефективного способу захисту.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
14. Рішенням Ради від 16.06.2016 затверджено в новій редакції статут Боржника згідно з додатком №5 до цього рішення (далі - Статут). 
15. Боржник створений відповідно до Цивільного і Господарського кодексів України, інших законодавчих актів України і заснований на власності територіальної громади міста Полтави (пункт 1.1 Статуту). 
16. Засновником та власником підприємства є територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради (пункт 1.2 Статуту).
17. Підприємство підпорядковано Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, що є органом управління (пункт 1.3 Статуту).
18. Підприємство є юридичною особою, має майно, що знаходиться у господарському віданні підприємства і відображається у самостійному балансі. Підприємство також має рахунки в банківських та інших фінансових установах, круглу печатку, кутовий та інші штампи зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом (пункт 1.4 Статуту).
19. Підприємство від свого імені виступає у господарських, цивільних та адміністративних правовідносинах з юридичними та фізичними особами, набуває майнових прав та несе обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у всіх судах, несе відповідальність за результати своєї господарської діяльності (пункт 1.5 Статуту).
20. Майно підприємства знаходиться у комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання (пункт 3.3 Статуту).
21. Майно підприємства складають виробничі та невиробничі фонди та оборотні кошти, статутний капітал, а також інші цінності, вартість яких відображається в балансі підприємства (пункт 3.4 Статуту).
22. Джерелами формування майна підприємства є, зокрема, майно, передане підприємству власником (пункт 3.7 Статуту).
23. Підприємство має право здавати в оренду основні засоби, окремо індивідуально визначене рухоме та нерухоме майно (крім цілісних майнових комплексів) підприємствам, організаціям, установам, а також громадянам у встановленому порядку (пункт 3.11 Статуту).
24. Пунктами 4.11, 4.12 Статуту визначено повноваження власника та начальника підприємства. 
25. Відповідно до пункту 1.3 рішенням Ради від 19.03.2013 "Про передачу комунального майна" закріплено на праві господарського відання та передано на баланс Боржнику майно з Комунального підприємства "Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління" згідно з додатком №1 до цього рішення, в якому визначено перелік рухомого та нерухомого майна, яке закріплюється на праві господарського відання та передається на баланс Боржника.
26. На виконання рішення Ради від 19.03.2013 за актом приймання передачі-майна від 22.03.2013 рухоме та нерухоме майно передано на баланс Боржника.
27. Пунктом 6 рішення Ради від 26.12.2014 "Про питання постійного користування земельними ділянками", враховуючи рішення Ради від 19.03.2013 "Про передачу комунального майна" та акт приймання-передачі майна від 22.03.2013, припинено Комунальному підприємству "Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління" Полтавської міської ради право постійного користування земельною ділянкою 4,8092 га по вул. Островського, 2а (наразі - вул. Дорошенка, 2а) для експлуатації та обслуговування виробничих приміщень; передано Боржнику в постійне користування земельну ділянку площею 4,8094 га за вказаною адресою, кадастровий номер 5310136400:10:003:0296, для експлуатації та обслуговування виробничої бази (землі промисловості).
28. Боржник (орендодавець) 06.09.2019 уклав договори оренди комунального майна, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. П.Дорошенка, 2а, з ТОВ "Техдор" (орендар) - №2019.09.06, №2019.09.06/1, №2019.09.06/2 від 06.09.2019; та з ТОВ "Технобуд-дор" (орендар) - №2019.09.06/3.
29. За договором №2019.09.06 передано в оренду виробничі будівлі гаражів Н-1 загальною площею 342,2 м2 загальною вартістю за незалежною оцінкою станом на 06.09.2019 - 359280,00 грн, розмір орендної плати - 2994,00 грн/міс., у тому числі ПДВ 20%. 
30. За договором №2019.09.06/1 передано в оренду майно, загальна вартість якого за незалежною оцінкою (балансова вартість) станом на 06.09.2019 становить 2291084,37 грн, а саме: гараж на 4 автомашини О-1 (вартість - 216233,50 грн, орендна плата - 1802,00 грн/міс., у тому числі ПДВ 10%), гараж на сім боксів Р-1 (вартість - 1350081,50 грн, орендна плата - 11251,00 грн/міс., у тому числі ПДВ 10%), естакаду №20 (вартість - 117240,45 грн, орендна плата - 977,00 грн/міс., у тому числі ПДВ 10%), асфальтове покриття 3600 м2 (вартість - 429069,31 грн, орендна плата - 3576,00 грн/міс., у тому числі ПДВ 10%), майданчик, засипаний гранвідсівом та піском, 2150 м2 (вартість - 178459,63 грн, орендна плата - 1488,00 грн/міс., у тому числі ПДВ 10%). 
31. За договором №2019.09.06/2 передано в оренду майно: виробничі будівлі (цеха, гаражі, склади) загальною площею 769,4 м2 загальною вартістю за незалежною оцінкою станом на 06.09.2019 - 1318070,00 грн, розмір орендної плати - 10984,00 грн/міс., у тому числі ПДВ 20%.
32. За договором №2019.09.06/3 передано в оренду майно, загальна вартість якого за незалежною оцінкою (балансова вартість) станом на 06.09.2019 становить 3914598,00 грн, а саме: контора, червоний куточок, побутова кімната, столова (літера А-1) площею 596,3 м2; приміщення ГРП (літера Е-1) площею 22,1 м2; трансформаторна підстанція (літера В-1) площею 86,0 м2; залізнична колія (№1) 700 м; ваги на 40 т; приміщення вагової, методичний кабінет (літера И-1) площею 205,5 м2; площадка (№51) площею 1067,5 м2, площадка (№52) площею 2558,0 м2; будівля прохідної (3-1) площею 24,9 м2, ємкість (№5) об`ємом 24,9 м3; ємкість (№6) об`ємом 12,0 м3; ємкість (№7) об`ємом 25,0 м3; ємкість (№8) об`ємом 25,0 м3; змішувач ДС-158; змішувач ДС-117; частина приміщення майстерні (№20) площею 95,0 м2. Розмір орендної плати - 32621,65 грн/міс., у тому числі ПДВ 20%.
33. Умовами перелічених договорів передбачено таке:
- мета використання - здійснення господарської діяльності шляхом експлуатації майна та/або передання його у подальше користування іншим суб`єктам, тощо (пункти 1.2 договорів);
- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, одночасно із підписанням сторонами договору та акта приймання-передачі вказаного майна , який є невід`ємною частиною договору (пункти 2.1 договорів);
- передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за Методикою оцінки (пункти 2.2 договорів);
- орендар повертає орендодавцеві майно на підставі акта прийому-передачі, який підписується обома сторонами; обов`язок щодо складання акта прийому-передачі покладається на орендодавця (пункти 2.3 договорів);
- у разі припинення договору орендар повинен повернути орендодавцеві орендоване майно в 7-денний термін з дня отримання під розписку відповідного повідомлення від орендодавця (пункти 2.4 договорів);
- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Полтави, затвердженої рішенням Ради від 01.11.2011 (зі змінами); орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендодавцем орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць і нараховується після 10 числа місяця, наступного за звітним (пункти 3.2 договорів);
- договір укладено з моменту підписання строком до 31.12.2021 включно; у разі якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявить про намір припинити його дію, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік (пункти 11.1 договорів).
34. 06.09.2019 сторони підписали акти приймання-передачі до перелічених договорів, згідно з якими Боржник передав, а орендарі прийняли відповідне майно. 
35. 31.05.2024 Рада ухвалила рішення "Про затвердження переліку майна, яке становить комунальну інфраструктуру Полтавської міської територіальної громади", яким визначено майно, наведене у додатку до цього рішення (зокрема спірне майно), об`єктами комунальної інфраструктури Полтавської міської територіальної громади; затверджено перелік такого майна; наведене в додатку до рішення майно, яке становить комунальну інфраструктуру Полтавської міської територіальної громади, закріплено за Полтавським комунальним автотранспортним підприємством 1628 на праві господарського відання; передбачено перехід з моменту прийняття цього рішення до Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 5310136400:10:003:0296, за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Дорошенка Петра (стара назва Островського), 2а; визнано таким, що втратив чинність, пункт 6 рішення Ради від 26.12.2014 "Про питання постійного користування земельними ділянками".
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
36. Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі - Управління), що є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постанову господарських судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор" повернути майно, ухвалити нове рішення в зазначеній частині про задоволення позовних вимог. 
37. Касаційну скаргу Управління подано з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
38. Управління посилається на неврахування апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 08.07.2021 у справі №Б-19/81-10, від 02.09.2022 у справі №125/2157/19, від 29.08.2023 у справі № 912/1550/22, від 30.07.2020 у справі №670/23/18, від 10.09.2021 у справі № 909/207/20 щодо застосування частини 1 статті 59, статей 61-65 КУзПБ, статей 15-16, 203, 216 Цивільного кодексу України. 
39. Управління стверджує про хибність та невідповідність вимогам зазначених норм висновку господарського суду апеляційної інстанції про те, що спірне майно, яке є об`єктом комунальної інфраструктури, підлягає реалізації в межах справи про банкрутство Боржника та у зв`язку з цим не може бути повернуто Раді. 
40. Управління вважає, що апеляційний господарський суд безпідставно не врахував поданий доказ - рішення Ради від 31.05.2024 "Про затвердження переліку майна, яке становить комунальну інфраструктуру полтавської міської територіальної громади", неправильно застосувавши положення частин 1-3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України та не врахувавши висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 27.06.2023 у справі №910/161/181/18, від 28.01.2021 у справі №910/17743/18, від 21.11.2019 у справі №911/2548/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. 
41. На думку Управління, про об`єктивну неможливість позивача надати копію зазначеного рішення від 31.05.2024 разом з позовною заявою або в межах строків на подачу процесуальних заяв свідчить те, що на той час воно не було прийняте. 
42. Заступник керівника Полтавської окружної прокуратури подав касаційну скаргу, в якій (з урахуванням заяви від 24.12.2025) просить скасувати рішення місцевого господарського суду повністю, а постанову господарського суду апеляційної інстанції - в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор" повернути Раді спірне нерухоме майно, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
43. Касаційну скаргу прокурора подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
44. Прокурор зазначає, що апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові неправильно застосував норми матеріального права через неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 07.03.2023 у справі №904/4855/17, від 08.07.2021 у справі №Б-19/81-10, щодо застосування положень статті 41, частини 7 статті 61 КУзПБ; від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 щодо ефективного способу захисту права та застосування приписів статей 13, 16 Цивільного кодексу України. 
45. Прокурор заперечує проти висновку апеляційного господарського суду про можливість включення до ліквідаційної маси Боржника спірного майна, яке підлягає за його позовом поверненню власнику - Ради. 
46. Водночас прокурор наголошує, що визнання недійсними договорів оренди повинно призводити до реального захисту прав позивача через обрання ефективного способу захисту. Однак задовольняючи позовні вимоги прокурора про визнання недійсними спірних договорів оренди та відмовляючи в позовних вимогах про повернення переданого в оренду комунального майна, господарський суд застосував такий спосіб захисту, який не призвів до відновлення порушеного права Ради на спірне комунальне майно. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
47. Управління подало відзив на касаційну скаргу прокурора, в якому просить зазначену скаргу задовольнити в повному обсязі, погоджуючись із викладеними в ній доводами.
48. Рада подала відзив на касаційні скарги Управління та прокурора, в якому просить скарги задовольнити, погоджуючись з викладеними в них доводами. 
49. Рада вважає, що господарський суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 59, 61 КУзПБ, статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 92 Земельного кодексу України та дійшов помилкового висновку щодо включення спірного майна до ліквідаційної маси Боржника як такого, що правомірно закріплено за Боржником. 
50.  При цьому Рада зауважує, що висновки апеляційного господарського суду не відповідають меті КУзПБ, оскільки спірне майно наразі не перебуває ні у володінні Ради, ні у володінні Боржника, ні у володінні Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628, за яким спірне майно закріплено на праві господарського відання рішенням Ради від 31.05.2024. Тобто внаслідок неправильного застосування господарськими судами приписів статті 216 Цивільного кодексу України спірне майно залишається у протиправному володінні та користуванні ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор", що не призводить до відновлення порушеного права Ради. 
51. Боржник подав відзив на касаційні скарги Управління та прокурора, в якому просить залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
52. Боржник зазначає, що позовна заява прокурора не містить вимог про застосування реституції, тобто суперечить завданням господарського судочинства та не є ефективним способом захисту права. Водночас вимога про витребування майна на користь особи, що не була стороною спірного договору, фактично є вимогою про вилучення майна з ліквідаційної маси, що має розглядатися у межах основної справи (непозовного провадження) про банкрутство Боржника. 
53. Також Боржник зауважує, що саме Рада своїм рішенням від 31.01.2017 ініціювала ліквідацію Боржника, оскаржила схвалений кредиторами план санації Боржника, а також є винною в доведенні Боржника до стану критичної неплатоспроможності, тоді як наявність закріплених за Боржником на праві господарського відання майнових активів надає можливість погашення кредиторських вимог за їх рахунок. 
Позиція Верховного Суду
54. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
55. Предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду позовної вимоги прокурора в інтересах держави в особі Ради про зобов`язання ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор" повернути майно, яке було передано їм в оренду Боржником за договорами оренди, визнаними недійсними в судовому порядку. 
56. Верховний Суд приймає до уваги, що судові рішення в частині розгляду позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди №2019.09.06, №2019.09.06/1, №2019.09.06/2, №2019.09.06/3 від 06.09.2019 вже були переглянуті в касаційному порядку. За наслідками такого перегляду ухвалено постанову Верховного Суду від 27.08.2025, яка є остаточною в зазначеній частині. Зазначеною постановою суду касаційної інстанції залишено без змін постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 в частині задоволення вказаних вимог (зі скасуванням у цій частині рішення місцевого господарського суду).
57. З огляду на таке Верховний Суд відхиляє викладені в касаційних скаргах і відзивах на них аргументи щодо неефективності задоволення вимог про визнання недійсними спірних договорів оренди, адже судові рішення в зазначеній частині наразі в касаційному порядку не переглядаються. 
58. Тобто у Верховного Суду наразі немає підстав надавати правову оцінку наявності / відсутності правових підстав для визнання недійсними спірних договорів, зокрема, з огляду на ефективність у цьому випадку обраного прокурором способу захисту прав держави в особі Ради. Відповідно, нерелевантними є посилання скаржників на висновки Верховного Суду, викладені в постановах у справах №125/2157/19, №912/1550/22, №670/23/18, №909/207/20, №916/3156/17, щодо неефективності заявлених позовних вимог про визнання недійсними правочинів. 
59. Втім необхідно зауважити, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав (зокрема задля уникнення застосування належних способів захисту, таких як віндикація тощо) є самостійною імперативною підставою для відмови в позові (згідно з висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 05.07.2023 у справі №910/15792/20), а не для задоволення господарським судом будь-яких інших позовних вимог попри відсутність для того передбачених законом підстав.
60. Отже, аргументи прокурора про те, що визнання недійсними спірних договорів оренди буде ефективним лише в разі задоволення також його позовних вимог про зобов`язання повернути Раді спірне майно, не спростовують можливість задоволення господарським судом таких вимог виключно в разі наявності для цього передбачених законом підстав. 
61. Наслідки недійсності правочину врегульовано статтею 216 Цивільного кодексу України, згідно з частиною 1 якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
62. Реституція - це спеціальна форма відновлення становища, що існувало до порушення, сутність якої полягає в поверненні сторін правовідношення у стан, який передував вчиненню певної протиправної дії. Реституція може поставати як реституція володіння (повернення кожною із сторін недійсного правочину того, що така сторона за ним отримала) або ж як компенсаційна реституція відшкодування (в грошовій чи негрошовій формі) вартості одержаного у разі неможливості його повернення в натурі.
63. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 зауважила, що за недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони.
64. Водночас у постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням його майна. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовуються, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності чи іншого речового права. У разі конкуренції речово-правових (віндикаційного, негаторного) та зобов`язально-правових (договірного) способів захисту перевагу має саме зобов`язально-правовий. 
65. Тобто реституція як правовий наслідок недійсності правочину та спосіб захисту суб`єктивного цивільного права застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. 
66. Водночас коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20)).
67. До речово-правових способів захисту належить віндикація, зміст якої полягає у вимозі неволодіючого власника (титульного володільця) до володіючого невласника про повернення речі в натурі. 
68. Так, у силу статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Водночас якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених статтею 388 Цивільного кодексу України (право власника на витребування майна у добросовісного набувача). 
69. Крім того, главою 83 Цивільного кодексу України врегульовано недоговірні зобов`язання, які виникають у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У статті 1212 зазначеного Кодексу закріплено обов`язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно, зокрема, і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
70. У цій справі спір за позовом про повернення спірного майна виник між Радою як позивачем та ТОВ "Техдор" і ТОВ "Технобуд-дор" як відповідачами. 
71. Оскільки між зазначеними особами немає договірних правовідносин щодо спірного майна, зокрема Рада не є стороною договорів оренди №2019.09.06, №2019.09.06/1, №2019.09.06/2, №2019.09.06/3 від 06.09.2019, господарський суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для повернення спірного майна Раді безпосередньо внаслідок визнання недійсними перелічених договорів. Адже застосування реституції можливе лише при вирішенні спору між сторонами недійсного правочину. 
72. Керуючись принципами "jura novit curia" ("суд знає закони") та процесуальної економії, господарські суди першої та апеляційної інстанцій у межах предмета та підстав заявленого прокурором позову могли застосувати для вирішення цього спору належні приписи юридичних норм, що регулюють захист прав власника майна у недоговірних правовідносинах з іншими особами (речово-правові способи захисту), але виключно за наявності для цього передбачених законом підстав. 
73. Однак дослідивши обставини цієї справи, апеляційний господарський суд встановиа обставини, які свідчать про відсутність таких підстав з огляду на положення КУзПБ, адже постановою Господарського суду Полтавської області від 28.03.2024 у справі №917/1597/19 визнано Боржника банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру. 
74. За приписами частини 1 статті 59 КУзПБ з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.
75. При цьому в силу частини 1 статті 62 КУзПБ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси. 
76. З огляду на положення наведених норм господарський суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з дня ухвалення Господарським судом Полтавської області зазначеної постанови від 28.03.2024 у справі №917/1597/19 припинилися повноваження органів управління Боржника та власника його майна - територіальної громади міста Полтави в особі Ради, щодо розпорядження майном Боржника; спірне майно, закріплене за Боржником на праві господарського відання, підлягає включенню до ліквідаційної маси Боржника та реалізації в межах справи про банкрутство з метою задоволення вимог кредиторів.
77. Отже, за встановлених у цій справі обставини спірне майно не може бути витребувано на користь Ради у спосіб, заявлений у позові прокурора, оскільки це б призвело до зміни складу ліквідаційної маси поза механізмами та цілями ліквідаційної процедури, спрямованої на задоволення вимог кредиторів. 
78. Заперечуючи проти такого висновку апеляційного господарського суду, прокурор, Рада та Управління стверджують про наявність підстав для передачі Раді спірного майна, передбачених частиною 7 статті 61 КУзПБ. 
79. У силу зазначеної норми в разі ліквідації підприємства-банкрута, зобов`язаного згідно із законодавством передати територіальній громаді об`єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об`єкти комунальної інфраструктури, ліквідатор передає, а орган місцевого самоврядування приймає такі об`єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законом.
80. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. 
81. Верховний Суд у постанові від 08.07.2021 у справі №Б-19/81-10 (на яку послались скаржники) акцентував, що обов`язку ліквідатора передати зазначені об`єкти до комунальної власності територіальної громади кореспондує обов`язок органу місцевого самоврядування прийняти такі об`єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законом. Ці обов`язки є чітко встановленими, а не дискреційними.
82. Тлумачення змісту цих норм дає підстави для висновку, що відмова органу місцевого самоврядування від виконання імперативного припису спеціальних законодавчих актів (законів) щодо передачі / прийняття об`єктів житлового фонду банкрута до комунальної власності територіальних громад не може бути обґрунтована недоцільністю таких дій тощо.
83. Аргументи прокурора, Ради та Управління щодо поширення на спірне в цій справі майно положень частини 7 статті 61 КУзПБ та, відповідно, відсутності підстав для включення його до ліквідаційної маси у справі про банкрутство Боржника мотивовано посиланням на рішення Ради від 31.05.2024 "Про затвердження переліку майна, яке становить комунальну інфраструктуру Полтавської міської територіальної громади", копію якого додано до пояснень Ради від 01.10.2025, наданих під час нового розгляду справи. 
84. Керуючись положеннями статті 269 Господарського процесуального кодексу України, господарський апеляційний суд не прийняв зазначений доказ, оскільки Рада не обґрунтувала неможливість подання його під час розгляду справи господарським судом першої інстанції. При цьому господарський суд апеляційної інстанції також врахував, що зазначене рішення Ради прийнято 31.05.2024, тобто після відкриття 28.03.2024 ліквідаційної процедури щодо Боржника у справі №917/1597/19, коли припинилися повноваження Ради як власника майна Боржника щодо розпорядження його майном, закріпленим за ним на праві господарського відання. 
85.  Управління в касаційній скарзі стверджує, що апеляційний господарський суд безпідставно не врахував рішення Ради від 31.05.2024 як доказ, неправильно застосувавши положення статті 269 зазначеного Кодексу. 
86. У цьому контексті Управління посилається на усталену правову позицію Верховного Суду (зокрема викладену в постановах від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 27.06.2023 у справі №910/161/181/18), згідно з якою єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом апеляційної інстанції доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
87. На думку Управління, про об`єктивну неможливість позивача надати копію зазначеного рішення Ради від 31.05.2024 разом з позовною заявою або в межах строків на подачу процесуальних заяв свідчить те, що на той час воно не було прийняте. 
88. Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника, звертаючись до правової позиції (зокрема викладеної в постановах Верховного Суду від 27.08.2023 у справі №552/7368/21, від 10.09.2025 у справі №906/127/24), згідно з якою відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
89. Отже, апеляційний господарський суд не має підстав приймати до уваги ті докази, які підтверджують нові обставини, що виникли вже після ухвалення рішення господарського суду першої інстанції щодо вирішення відповідного спору. 
90. Зокрема, в цьому випадку рішення Ради щодо зміни правового режиму майна, віднесення його до комунальної інфратруктури вже після відмови місцевим господарським судом у витребуванні майна на користь Ради, не підлягало прийняттю до уваги апеляційним господарським судом, оскільки не може підтвердити обставини, які підлягали встановленню саме під час розгляду справи господарським судом першої інстанції. 
91.  У зв`язку з наведеним Верховний Суд відхиляє також посилання на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №910/17743/18, від 21.11.2019 у справі №911/2548/18, щодо необхідності під час розгляду позову в межах справи про банкрутство надання оцінки заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, у тому числі тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника. 
92. При цьому Верховний Суд враховує, що Управління та прокурор у своїх касаційних скаргах не посилаються на певні наявні в цій справі позовного провадження або у справі про банкрутство Боржника докази, які безпідставно не отримали правової оцінки господарських судів, але підтверджують, на думку скаржників, наявність реальних підстав для віднесення спірного в цій справі майна (його частини) до об`єктів комунальної інфраструктури, виходячи з його функціонального призначення, фактичної мети використання тощо. 
93. Адже саме по собі віднесення Радою певного майна до комунальної інфраструктури шляхом прийняття рішення після визнання банкрутом комунального підприємства, за яким таке майно було закріплено на праві господарського відання, без фактичної відповідності його ознакам інфраструктурних об`єктів, використання саме з метою забезпечення життєдіяльності територіальної громади тощо, може свідчити про створення штучних підстав для уникнення виконання вимог частини 1 статті 62 КУзПБ та виведення майна з ліквідаційної маси з метою ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами банкрута за рахунок його реалізації. 
94. Виходячи з викладеного, Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок апеляційного господарського суду про відсутність правових підстав для витребування спірного майна саме на користь Ради з огляду на встановлені ним обставини. Наведені скаржниками в касаційних скаргах підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли свого підтвердження. 
95. Посилання скаржників на неправильне застосування норм права у зв`язку з неврахуванням висновків Верховного Суду, викладених у перелічених у касаційних скаргах постановах, не знайшли свого підтвердження, адже відмінність прийнятих по суті судових рішень за результатами вирішення відповідних спорів порівняно з цією справою зумовлена різними фактичними обставинами та змістом відповідних правовідносин.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
96.  Звертаючись з касаційними скаргами, скаржники не довели неправильного застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваної постанови.
97. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційних скарг, а також залишення без змін в оскаржуваній частині постанови апеляційного господарського суду, якою змінено мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду.
Розподіл судових витрат
98. Понесені скаржниками у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржників, оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради та заступника керівника Полтавської окружної прокуратури залишити без задоволення. 
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 у справі №917/1597/19(917/682/22) залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков