УХВАЛА
28 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 182/6943/23
провадження № 61-16001ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:
1.  ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (далі - КП «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради), про стягнення заборгованості по заробітній платі.
На обґрунтування позову зазначив, що з 01 січня 2016 року по 31 березня 2021 року він працював на посаді директора КП «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради, з 31 березня 2021 року був звільнений з роботи розпорядженням Нікопольського міського голови Дніпропетровської області від 19 березня 
2021 року № 114к на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпПУ у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.
Посилаючись на статтю 5 Закону України «Про колективні договори та угоди» вважає, що за весь час роботи йому у повному обсязі не була доплачена заробітна плата з огляду на умови колективного договору, а саме заробітну плату він отримував без урахування мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду у розмірі 120% розміру мінімальної заробітної плати, помноженого на коефіцієнт 
1,15. Тому, з січня 2016 року по грудень 2017 року заборгованість роботодавця перед ним складає 145 555,59 грн, інфляція складає 65 500,02 грн.
Зазначає, що у зв`язку з тим, що вказана недоплачена сума окладу не була виплачена на момент звільнення, з відповідачів підлягає стягненню також середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який складає 1 109 530,50 грн. Отже, загальна сума, що підлягає стягненню на його користь - 1 317 586,11 грн.
Із врахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути солідарно з відповідачів: суму недоплаченої заробітної плати у зв`язку з невиконанням вимог колективного договору та порушення норм Закону України «Про колективні договори та угоди» за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 145 555,59 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 квітня 2021 року по 13 грудня 2024 року у розмірі 1 539 686,94 грн, індекс інфляції відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» у розмірі 40 755,57 грн, а всього 1 725 998,10 грн, з подальшим перерахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексу інфляції на день постановлення рішення суду по суті спору.
2. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області 
від 18 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Зобов`язано КП «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради провести нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період часу з 01 січня 2016 року 
по 31 грудня 2017 року відповідно до умов колективного договору, укладеного Нікопольською міською радою Дніпропетровської області з працівниками 
КП Ритуальна служба» Нікопольської міської ради на 2014 рік, який зберігав чинність з 01 січня 2014 року до 01 січня 2018 року, виходячи з мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду у розмірі 120% розміру мінімальної заробітної плати, помноженого на коефіцієнти 1,15 та 4,6 з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, а також, з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів (індекс інфляції) на послуги за період з 04 грудня 2023 року по 18 лютого 2025 року.
Стягнуто солідарно з Нікопольської міської ради, КП «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 нараховану заробітну плату за період часу з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року відповідно до умов колективного договору, укладеного Нікопольською міською радою Дніпропетровської області з працівниками КП Ритуальна служба» Нікопольської міської ради на 2014 рік, який зберігав чинність з 01 січня 2014 року до 01 січня 
2018 року, виходячи з мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду у розмірі 120% розміру мінімальної заробітної плати, помноженого на коефіцієнти 1,15 та 
4,6 з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, а також компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період з 04 грудня 2023 року по 18 лютого 2025 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
3. Не погодившись із ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року та рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Колосов І. В. подав апеляційну скаргу.
4. Постановою від 03 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд задовольнив частково апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Колосова І. В. Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року у цивільній справі № 182/6943/23 в частині скасував та постановив нове рішення. 
Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради, про стягнення заборгованості із заробітної плати задовольнив частково.
Стягнув з КП «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 
2017 року у розмірі 145 555,59 грн, та компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги за період з квітня 2021 року по листопад 2025 року в розмірі 1 895,53 грн, а разом 147 451,12 грн. В іншій частині рішення суду залишив без змін. Вирішив питання розподілу судових витрат.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Колосова І. В. на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року про відмову в ухваленні додаткового рішення - залишив без задоволення, ухвалу залишив без змін.
5. 06 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року в частині відмови у стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку, постановивши нове рішення про задоволення позову. В іншій частині просив залишити судові рішення без змін. 
6.  ОСОБА_1 зазначив, що підставою касаційного оскарження є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо застосовності норм Закону України «Про колективні договори та угоди» у поєднанні з нормами статей 116,117 КЗпП України та можливості застосування наслідків, передбачених даними статтями Кодексу до невиплати частки заробітної плати при звільненні працівника, що установлена Колективним договором відповідно до Закону. 
7. Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає залишенню без руху, з огляду на таке.
8. Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
9. У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
10. Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
11. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
12. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.
13. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
14. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
15.  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у 2023 році та просив стягнути суму недоплаченої заробітної плати у зв`язку з невиконанням вимог колективного договору та порушення норм Закону України «Про колективні договори та угоди» за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 145 555,59 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 квітня 2021 року по 13 грудня 2024 року у розмірі 1 539 686,94 грн, індекс інфляції відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» у розмірі 40 755,57 грн, а всього 1 725 998,10 грн, з подальшим перерахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексу інфляції на день постановлення рішення суду по суті спору.
16. Звертаючись до Верховного Суду, ОСОБА_1 оскаржує судові рішення в частині відмови у стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку.
17. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), позивачі звільнені від сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки середній заробіток за частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
18. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону, не поширюється.
19. Таким чином ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 квітня 2021 року по 13 грудня 2024 року у розмірі 
1 539 686,94 грн
20. Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 684,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 073,60 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 13 420,00 грн).
21. Отже, при оскарженні до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду судового рішення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 24 634,99 грн : 1 539 686,94 грн (ціна позову) * 1% (ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою) х 200 % (ставка судового збору за подання касаційної скарги) х 0,8 (коефіцієнт за подання касаційної скарги у електронній формі)
22. Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).
23. На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.
24. У разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу (частина друга статті 393 ЦПК України).
25. Ураховуючи викладене, касаційну скаргу належить залишити без руху, а заявнику надати строк для усунення вказаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості із заробітної плати - залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя	О. В. Ступак