УХВАЛА
03 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 199/2894/23

провадження № 61-1066ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 14 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про визначення розміру та відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Держави в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про визначення розміру та відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Рішенням Соборного районного суду м. Дніпра у від 14 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про визначення розміру та відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 131 627,26 грн.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 14 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про визначення розміру та відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування втраченого заробітку 34 467,12 грн, з відрахуванням з цієї суми передбачених законодавством України податків та зборів.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування витрат, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги в кримінальному провадженні, 100 000 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У січні 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 14 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року, 
у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Ціна позову у даній справі становить 341 000 грн що станом на 01 січня 
2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 х 250= 832 000,00 грн).

Отже, судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

У касаційній скарзі заявник посилається на підпункти а), в) пункту 2 
частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі чи у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та те, що справа має виняткове значення для Дніпропетровської обласної прокуратури.
Проте, посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не додає 
до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували та по суті не погоджується з фактичними обставинами справи та оціненими апеляційним судом доказами, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання заявника на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не дає підстав для висновку про наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка 
є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною 
та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України 
(є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Ураховуючи наведене, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення 
у справі з ціною позову, що не перевищують двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 14 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про визначення розміру та відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник