ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року
м. Київ
справа № 761/17709/22
провадження № 51-2206км25 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника  ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021100100004906, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Углегорська Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України(далі - КК). 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року 
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та призначено покарання у виді обмеження волі 
на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 
2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного основного покарання 
у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і покладено на нього низку обов`язків, передбачених ст. 76 КК. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, скасування арешту майна та речових доказів.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, 
що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження (ч. 1 ст. 286 КК).
Так, 24 листопада 2021 року приблизно о 09 год ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Getz», д. н. з. НОМЕР_1 , порушуючи вимоги пп. «б» п. 2.3, п. 10.2 Правил дорожнього руху, діючи необережно, неправильно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, перед виїздом із житлової зони не переконався, що це не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, та, виїжджаючи на тротуар вул. Білоруської, не надав дороги пішоходу ОСОБА_8 , яка рухалася зліва направо відносно напрямку його руху, і допустив наїзд на неї автомобілем, внаслідок чого потерпілій спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Вимоги й узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення інших учасників провадження
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і на підставі п. 2 ч. 1 
ст. 49 КК звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити відповідно до 
п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
На обґрунтування своїх вимог сторона захисту зазначає, що на момент постановлення ухвали апеляційного суду (11 березня 2025 року) із дня вчинення кримінального правопорушення минуло понад 3 роки. Однак під час апеляційного розгляду суд не роз`яснив ОСОБА_7 права на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК.
З огляду на це сторона захисту, посилаючись, зокрема, на практику Верховного Суду, вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на стадії касаційного розгляду.
Потерпіла ОСОБА_8 подала заперечення, у яких просила касаційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без зміни.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу. Крім того, засуджений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.
Прокурор вважав, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню. Зауважив, що право ОСОБА_7 бути звільненим від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК виникло ще в листопаді 2024 року.
Потерпіла заперечувала щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, наведені 
в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню з урахуванням такого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені 
в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Правильність кваліфікації діяння ОСОБА_7 і доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення захисник у касаційній скарзі не оскаржує.
Доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування приписів п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими.
Так, строк давності - це передбачений ст. 49 ККпевний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, його закінчення є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Частиною 1 ст. 49 КК встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення, правила обчислення цих строків, відновлення, зупинення та переривання.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні 24 листопада 2021 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК. 
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 
ст. 286 КК, є нетяжким злочином. Санкція зазначеної норми кримінального закону передбачає менш суворі види покарань, ніж позбавлення волі.
За нормою п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Даних про те, що цей строк переривався або що ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування чи суду, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами захисника про те, що трирічний строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК сплинув на час ухвалення 11 березня 2025 року рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення через сплив строків давності закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
З аналізу норм кримінального процесуального права вбачається, що суди першої 
та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що 
на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення призводить до закриття кримінального провадження згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призводить до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду 
від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18).
Отже, на час розгляду апеляційним судом кримінального провадження (11 березня 2025 року) існували підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, однак усупереч положенням ст. 49 КК, ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції цю норму закону не застосував.
Таким чином, у ході апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто не застосував відповідних норм права щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Під час касаційного розгляду ОСОБА_7 пояснив, що не заперечує щодо його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.
Відповідно до положень ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним задовольнити касаційну скаргу захисника, скасувати оскаржувані вирок та ухвалу, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК, і закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Водночас, згідно з ч. 3 ст. 124 КПК, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, 
не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення
або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.
Як визначено у висновку щодо застосування норми права, сформульованому в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 (№ 51-4251кмо21), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, крім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
У межах цього кримінального провадження на підставі постанов слідчого 
від 28 січня, 02 червня, 26 травня 2022 року було проведено дві судово-медичні 
№ 042-137-2022 (2672 грн), № 042-531-2022 (2672 грн) та судову автотехнічну експертизи № СЕ-19/111-22/17260-ІТ (1372, 96 грн).
Отже, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування на проведення вказаних вище експертиз, необхідно віднести на рахунок держави.
Крім того, відповідно до приписів ч. 4 ст. 174, ч. 9 ст. 100 КПК арешт, накладений 
на автомобіль «Hyundai Getz», р. н. НОМЕР_1 , необхідно скасувати, а вказаний транспортний засіб повернути власнику ОСОБА_7 .
Цивільний позов у кримінальному провадженні не подано.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 440 - 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року, на автомобіль «Hyundai Getz», р. н. НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії 
НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , та повернути його власнику.
Віднести на рахунок держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз № 042-137-2022 у розмірі 2672 грн, № 042-531-2022 у розмірі 2672 грн, 
№ СЕ-19/111-22/17260-ІТ у розмірі 1372,96 грн.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, 
є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3