ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 260/219/25
адміністративне провадження № К/990/42648/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Білоуса О.В.,  Васильєвої І.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №260/219/25
за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про визнання дій та рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2025 (головуючий суддя Хобор Р.Б., судді: Бруновська Н.В., Судова-Хомюк Н.М.),
В С Т А Н О В И В :
У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду із позовом до Закарпатської митниці (далі також - відповідач, митний орган), в якому просив:
- 1) визнати протиправними дії державного інспектора Закарпатської митниці Ситар Наталії Іванівни щодо відмови позивачеві у пропуску через державний кордон; 
- 2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № U305230/2024/000020 від 16.07.2024, яким відмовлено позивачеві у пропуску через державний кордон; 
- 3) відшкодувати позивачеві за рахунок держави моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішенням відповідача в розмірі 300 255 550 000 грн та матеріальну шкоду в розмірі 4207,76 грн, заподіяну незаконними діями та рішенням відповідача.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішення суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору; апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом надіслання до Восьмого апеляційного адміністративного суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1816,80 грн.
03 червня 2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, оскільки розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 липня 2025 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору залишив без задоволення та продовжив строк для усунення недоліків апеляційної скарги на 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
У встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не усунуто недоліків апеляційної скарги, проте заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Суд апеляційної інстанції ухвалою від 06 серпня 2025 року у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовив з посиланням на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивач 16 липня 2024 року мав намір перетнути державний кордон України та вивезти за межі митної території готівкові кошти в сумі 247 244 доларів США, яких достатньо для сплати судового збору, та апеляційну скаргу повернув позивачеві. 
Не погодившись з такою ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач зазначає, що надав суду апеляційної інстанції усі необхідні докази, які підтверджували, що розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання апеляційної скарги, перевищує 5% його річного доходу за попередній календарний рік (2024 рік), а відтак мав підстави, передбачені статтею 8 Закону України «Про судовий збір», для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
Натомість, суд апеляційної інстанції, на переконання позивача, безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на обставини щодо наміру вивезення позивачем за межі митної території України коштів в сумі 247 244 доларів США, та, як наслідок, протиправно повернув його позовну заяву.
Верховний Суд ухвалою від 12 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у цій справі.
Митний орган у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цьому конституційному положенню кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
За правилами частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з частинами першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України обумовлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частинами першою, другою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Ставки судового збору, порядок його сплати, підстави для звільнення від сплати судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі також - Закон № 3674-VI).
За приписами статей 1 та 2 Закону № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно з частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Відповідно до частини першої статті 8 Закон № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Позивач наполягав, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5 відсотків його річного доходу за попередній календарний рік, що вбачається з поданих до клопотання про звільнення від сплати судового збору доказів. 
Установивши у статті 8 Закону № 3674-VI зазначений критерій (а саме коли сума судового збору, що підлягає сплаті, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік) для звільнення від сплати судового збору, законодавець не визначив, якими саме доказами мають підтверджуватися такі обставини. Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи і в кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Втім, уставленим у правозастосовній практиці судів є підхід, відповідно до якого належним доказом для указаних цілей є довідки/відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України (їхніми територіальними органами).
Так, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі №215/7312/20 зазначено, що вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд ураховує майновий стан сторони, який є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Аналогічна позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10 травня 2019 року у справі № 9901/166/19.
Як наголошено у постанові Верховного Суду у справі від 29 вересня 2021 року №160/12251/20, документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Така правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 27 червня 2023 року у справі № 120/3505/22, від 02 листопада 2023 року у справі № 120/6039/22, від 18 січня 2024 року у справі № 520/495/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 207/1966/24.
Державний реєстр фізичних осіб - платників податків створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 1 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року № 882).
Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 1 розділу V вказаного Положення до Державного реєстру включаються дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованого та/або виплаченого доходу; сума нарахованого та/або перерахованого податку; сума нарахованого та/або перерахованого військового збору; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Отже, у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків повинні міститися відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.
Як зазначив суд апеляційної інстанції в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 23 травня 2025 року, позивач подав докази про те, що розмір судового збору перевищує його офіційний дохід за попередній календарний рік більше ніж на 5 відсотків (відомості з Державного реєстрі фізичних осіб - платників податків), однак, оскільки спір у справі стосується переміщення позивачем через державний кордон готівки, розмір якої перевищує 10000 євро, то останній має кошти для сплати судового збору. 
З вказаного виходив апеляційний суд й повертаючи апеляційну скаргу позивачеві. 
Проте, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції необґрунтовано поклав в основу свого висновку суть спору, пов`язану з переміщенням через митний кордон суми коштів у сумі понад 10000 євро, тоді як визначальним критерієм є офіційний дохід за попередній календарний рік, підтверджений відповідними доказами. 
Як стверджено судом апеляційної інстанції, позивачем до суду були надані належні докази, які підтверджують його дохід за попередній календарний рік та свідчать про те, що сума судового збору за подання апеляційної скарги перевищує визначений законом п`ятивідсотковий поріг.
Відтак, при вирішенні питання щодо можливості звільнення позивача від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції мав оцінити саме факт перевищення судовим збором 5 відсотків його річного доходу, підтвердженого відповідними доказами, а не характер чи економічну природу спірних правовідносин. 
За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та, як наслідок, повернення апеляційної скарги з мотивів, пов`язаних із суттю спору (переміщення через митний кордон коштів), є помилковим, оскільки законом визначено інший критерій - співвідношення суми судового збору до річного доходу особи за попередній календарний рік, який у даному випадку перевищує встановлений п`ятивідсотковий поріг. 
З огляду на викладене, Верховний Суд уважає, що ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, що згідно із приписами статті 353 КАС України є підставою для її скасування та направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року скасувати, а справу №260/219/25 направити до Восьмого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко О.В. Білоус   І.А. Васильєва