УХВАЛА

09 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 727/3863/25
провадження № 61-1406ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Филимонов Станіслав Михайлович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2025 року у справі за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи:  ОСОБА_1 , Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії,  

ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_1 , Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послугиз постачання теплової енергії у розмірі 8 029,69 грн, плати за абонентське обслуговування у розмірі 389,16 грн та понесені судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.
Шевченківський районний суд м. Чернівці рішенням від 12 вересня 2025 року позов задовольнив. 
Стягнув з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 жовтня 2021 року по 30 квітня 2023 року в сумі 8 029,69 грн.
Стягнув з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» плату за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 389,16 грн.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Чернівецький апеляційний суд постановою від 12 вересня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Филимонов С. М., та ОСОБА_5 , інтереси якого представляє ОСОБА_7 , задовольнив частково.
Змінив мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2025 року в частині визначення порядку стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування, виклавши її в редакції цієї постанови.
Змінив резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2025 року в частині визначення порядку стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування, виклавши її в наступній редакції.
Стягнув солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 30 квітня 2023 року в сумі 8 029,69 грн. 
Стягнув солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» плату за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 389,16 грн. 
В іншій частині рішення суду залишив без змін.
29 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Филимонов С. М., через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2025 року в указаній справі. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2026 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 30 = 99 840,00 грн) та становить 8 418,18 грн.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань. 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що справа становить значний суспільний інтерес.
Посилання у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга містить також посилання на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до якого судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню у випадку, якщо особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Перевіривши зазначені доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведена скаржником обставина не дає достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки заявник не зазначає, які саме встановлені оскарженим судовим рішенням обставини він буде позбавлений можливості спростувати при розгляді зазначених ним справ. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «BruallaGomez dela Torrev. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Филимонов Станіслав Михайлович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2025 року у справі за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи:  ОСОБА_1 , Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко