УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року
м. Київ
справа № 390/42/25
провадження № 51-161ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 12024121040000553 щодо 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Воркута рф, жительки 
АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 
2025 року, залишеним без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду 
від 10 грудня 2025 року, ОСОБА_4 визнано винуватою і засуджено до покарання 
за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Вирішено питання щодо долі речових доказів та цивільних позовів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою у тому, що вона приблизно о 14:00 ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи у зальній кімнаті будинку 
АДРЕСА_2 , під час святкування, будучи в стані сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, цілеспрямовано завдала ОСОБА_5 один удар в грудну клітку ножем, від чого останній помер на місці вчинення кримінального правопорушення.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі засуджена, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, посилається 
на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої та просить скасувати оскаржені судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. 
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що під час судового розгляду прокурор 
не надав жодних речових доказів, експертних висновків чи об`єктивних даних, які б підтверджували її причетність до злочину. Стверджує, що єдиний доказ сторони обвинувачення - показання свідка ОСОБА_6 є суперечливими та 
не підтверджуються іншими джерелами, а особа свідка викликає сумніви у його неупередженості. Вказує на те, що обвинувачення не встановило жодного мотиву вбивства. Вважає, що покарання їй призначено надто суворе, без урахування даних 
про її особу, а саме відсутності попереднього притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності, наявності позитивних характеристик з місця проживання та з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор». Все вищевказане, 
на переконання засудженої, залишилось і поза увагою апеляційного суду.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, 
а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і 
не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів 
ст. 94 КПК.
Засуджена ОСОБА_4 , як видно з копій судових рішень, свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала та повідомила, що не пам`ятала, що сталося, а раніше визнала свою вину тільки тому, що свідок ОСОБА_7 сказав, що вона це зробила, однак пізніше зрозуміла, що у нього є причини її обмовляти; ОСОБА_8 був судимим раніше і відбував покарання у місцях позбавлення волі за смерть дівчини; пригадала, що приїхала вже напідпитку, а потім вони сіли за стіл і ще випили; згодом вона заснула; її розбудив ОСОБА_8 , взяв за руку і підвів до ОСОБА_9 , який лежав на підлозі та почав кричати: «Подивись, що ти зробила! Ти його убила. Для чого ти його убила?»; вона була у стані ступору, пішла і сіла на ліжко, потім напівсидячи лягла і не розуміла, 
що відбувається; звернула увагу на те, що ОСОБА_8 після удару самостійно витягнув ножа із тіла ОСОБА_9 , що не потрібно було робити, оскільки це призводить 
до пневмотораксу; вона б фізично не могла нанести удару такої сили.
Незважаючи на таку позицію засудженої, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідків 
ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , а також дані, що містяться у: висновку експерта 
№ СЕ-19/112-24/14616-БД від 13 січня 2025 року, рапортах працівників поліції, протоколі огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_2, протоколі огляду трупа 
від 15 листопада 2024 року, протоколі огляду предметів від 16 листопада 2024 року, протоколі огляду предметів від 16 листопада 2024 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 15 листопада 2024 року із свідком ОСОБА_6 із відеозаписом до нього, протоколі огляду предметів від 25 листопада 2024 року із фототаблицею та відеозаписом огляду кухонного ножа, відповіді КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області КОР» від 29 листопада 2024 року про надання аудіозапису телефонного дзвінка на лінію 103 від ІНФОРМАЦІЯ_2, відповіді УОАЗОР ГУНП в Кіровоградській області про надання аудіозаписів телефонних дзвінків, які надійшли на номер екстреної служби 102 ГУНП 
в Кіровоградській області ІНФОРМАЦІЯ_2, протоколах перегляду аудіозаписів на компакт-дисках від 06 січня 2025 року, висновку судово-медичної експертизи № 763 від 19 грудня 2024 року, висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 14 листопада 2024 року, висновку судово-медичної експертизи № 866 від 14 листопада 2024 року, висновках судово-медичної експертизи № 158 та № 159 від 10 грудня 2024 року, № 766 від 24 грудня 2024 року, № 764 та №753 від 19 листопада 2024 року, № 1318 
від 30 грудня 2024 року, № 4326 від 21 листопада 2024 року, № 1079 від 04 грудня 
2024 року, № 753 від 19 листопада 2024 року, № 149 від 23 грудня 2024 року, № 147 від 26 листопада 2024 року, експертному дослідженні від 07 січня 2025 року за підписом керівника Кропивницької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», висновку судово-психіатричної експертизи № 288 від 15 липня 2025 року, також дані інших письмових доказів, яким надана належна оцінка у їх сукупності.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
При цьому суд, проаналізувавши вищенаведені докази, вказав на те, що показання обвинуваченої суперечать показанням свідка ОСОБА_6 , який послідовно розповів про розвиток подій як у судовому засіданні, так і під час слідчого експерименту на місці події; також, як вбачається із протоколу перегляду аудіозапису на компакт диску 
від 06 січня 2025 року та відповідного аудіозапису, ОСОБА_6 під час повідомлення на чергову частину одразу повідомив, що удар ножем було завдано ОСОБА_4 ; потерпіла ОСОБА_10 у своїх показаннях згадала, що на місці події до неї підходив чоловік обвинуваченої - ОСОБА_12 та вибачався за те, що сталося, що теж дотично спростовує версію ОСОБА_4 .
Крім того, суд зазначив, що посилання обвинуваченої у своїх показаннях на те, що ОСОБА_6 мав мотиви для вбивства ОСОБА_5 та міг її обмовити, 
не ґрунтуються на будь-яких доказах; навпаки, як видно із пояснень потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , у загиблого ОСОБА_5 були товариські відносини із ОСОБА_6 ; жодні докази не вказують на те, що під час спілкування за столом безпосередньо перед вбивством між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник конфлікт. 
Все вищезазначене дало суду підстави виснувати, що показання ОСОБА_4 є надуманими та не відтворюють істинного перебігу подій ІНФОРМАЦІЯ_2. 
Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_13 , доводи якої є аналогічними доводам у касаційній скарзі засудженої, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.
Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, в ухвалі вказав, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних 
у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
При цьому апеляційний суд визнав безпідставними доводи захисника про те, 
що обвинувачення та доведеність вини ОСОБА_4 ґрунтується виключно 
на показаннях свідка ОСОБА_6 , оскільки показання вказаного свідка повністю узгоджуються з показаннями інших свідків, які також відповідають письмовим доказам у справі.
Як вказала колегія суддів, під час слідчого експерименту 15 листопада 2024 року свідок ОСОБА_6 показав механізм завдання ОСОБА_4 удару ножем потерпілому; зокрема, як ОСОБА_4 на кухні взяла кухонний ніж, який був серед іншого посуду, повернувшись до кімнати, різко підійшла до стільця на якому сидів ОСОБА_5 , а, узявши лівою рукою за плечі та тримаючи ніж у правій руці, завдала один удар ОСОБА_5 в грудну клітину.
Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 159 від 10 грудня 2024 року, під час експертизи змивів з правої руки підозрюваної ОСОБА_4 знайдена кров, видову належність якої встановити не вдалося через низький вміст або глибокий ступінь руйнування білків в цих слідах; при експертизі змивів з лівої руки підозрюваної ОСОБА_4 крові не знайдено.
Між тим, як зазначив суд, хоча змивів з правої руки підозрюваної ОСОБА_4 видову належність знайденої крові встановити не вдалося, проте обвинувачена не пояснила, яким чином на її правій руці з`явилась кров та кому вона належить; той факт, що належність знайденої крові на правій руці ОСОБА_4 встановити не вдалося, 
не спростовує її вину, оскільки потрапляння крові на поверхню правої руки обвинуваченої можливо лише в результаті безпосереднього контакту між нею та потерпілим та застосування колюче-ріжучого предмета.
В той же час, свідок ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту відтворив, як ОСОБА_4 вийшла з кухні та підійшла до потерпілого ОСОБА_5 і швидко нанесла йому удар ножем в область грудей, він підскочив до неї та відштовхнув її; дістав ніж з тулуба потерпілого, розстебнув куртку і підняв светр; при цьому зазначив, що крові майже не було; вказана обставина фактично пояснює відсутність великої кількості крові на руках ОСОБА_4 . 
При цьому, колегія суддів апеляційного суду спростувала доводи сторони захисту 
про те, що до вбивства потерпілого причетний свідок ОСОБА_6 , зазначивши, що такі не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Як вказала колегія суддів, свідок ОСОБА_12 , який був безпосередньо присутній 
на місці події під час вбивства ОСОБА_5 , відмовився надавати суду показання щодо обставин події; разом з цим, під час досудового розслідування вказаний свідок також жодного разу не вказував та не зазначав про причетність до злочину свідка ОСОБА_6 , а також те, що саме під час завдання тілесного ушкодження потерпілого ОСОБА_4 спала.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що посилання захисника на те, що свідок 
ОСОБА_6 в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вбивство людини, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження; доказів на підтвердження такої обставини суду 
не надано.
Що стосується тверджень захисника про те, що обвинувачення не встановило жодного мотиву вбивства, то, як вказала колегія суддів, такі доводи також є неспроможними, оскільки з вироку суду убачається, що вбивство потерпілого ОСОБА_5 вчинено ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.
Разом з цим, колегія суддів зазначила, що мотивом кримінального правопорушення є усвідомлена спонука особи, яка викликала у неї намір вчинити таке кримінальне правопорушення. Колегія суддів погодилася з тим, що мотив є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення у тих випадках, коли він безпосередньо вказаний у диспозиції кримінального закону. Так, зокрема у диспозиції пунктів 6, 7, 8, 14 ч. 2 ст. 115 КК мотив є обов`язковою ознакою. Між тим, щодо простого умисного вбивства, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, то в диспозиції цієї норми вказівка на мотив та мету відсутня, а тому в цьому складі кваліфікуючого значення не мають.

Таким чином, апеляційний суд ствердив про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що сукупність досліджених доказів не залишають суду сумнівів 
у винуватості ОСОБА_4 у вчиненні умисного вбивства; невизнання вини обвинуваченою є обраним способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.
Отже, закон України про кримінальну відповідальність в частині засудження 
ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК застосовано правильно.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
З наведеними в оскаржених вироку та ухвалі висновках погоджується і колегія суддів касаційного суду. 
Покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК призначено із урахуванням положень 
статей 50, 65 цього Кодексу, воно відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, ступеню суспільної небезпечності його дій, є необхідним і достатнім для виправлення винної та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
З огляду на зазначене, підстави для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої відсутні. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженої не наведено. 
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити засудженій ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження 
за її касаційною скаргою на вирок Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду 
від 10 грудня 2025 року щодо неї.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3