ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року 
м. Київ
cправа № 918/177/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
позивача - Карплюк П.М.
відповідача - Павлюк М.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 (у складі колегії суддів: Коломис В.В. (головуючий), Саврій В.А., Павлюк І.Ю.)
та рішення Господарського суду Рівненської області від 25.09.2025 (суддя Політика Н.А.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"
про стягнення заборгованості в сумі 83 978 757 грн 87 коп
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. 10.03.2025 Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Позивач, ПрАТ "Укренерго", Скаржник) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (далі - Відповідач, ПрАТ "Рівнеобленерго") про стягнення заборгованості в сумі 83 978 757,87 грн, з яких: 82 380 118,01 грн - основний борг, 592 008,48 грн - 3% річних та 1 006 631,38 грн - інфляційні втрати.
1.2. Підставою позову ПрАТ "Укренерго" зазначило обставини неналежного виконання Відповідачем умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0527-03041-ПД (далі - Договір), а саме зобов`язань щодо здійснення в повному обсязі оплати за надані послуги в сумі 82 380 118,01 грн в строки, встановлені умовами Договору. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем свого грошового зобов`язання Позивач з посиланням на статтю 625 Цивільного кодексу України заявив вимогу про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.09.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025, позов задоволено частково: присуджено до стягнення з ПрАТ "Рівнеобленерго" 14 363 168,96 грн основного боргу, 874 987,43 грн 3% річних та 1 422 472,08 грн інфляційних втрат. 
У задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 158 009,22 грн відмовлено.
2.2. При цьому суди встановили, що Позивач здійснив нарахування 3% річних виходячи із планових обсягів послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Проте для визначення суми 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у Відповідача виникає саме за фактично надані послуги, з огляду на що нарахування 3% річних на планові платежі є безпідставним.
Відтак суди виснували, що нарахування Позивачем 158 009,22 грн 3% річних на планові платежі та вимоги про їх стягнення є необґрунтованими, та відмовили у стягненні зазначеної суми.
2.3. ПрАТ "Укренерго" з такими судовими рішеннями не погодилося та скористалося правом їх касаційного оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 26.12.2025 на підставі пунктів 1, 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. У своїй касаційній скарзі ПрАТ "Укренерго" просить Суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 25.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 в частині відмови у стягненні 158 009,22 грн 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
3.3. Підставами касаційного оскарження Позивач визначив:
- передбаченими пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України - застосування судами норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19.08.2022 у справі N 912/1941/21 (про те, що при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць), від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 24.11.2022 у справі № 927/713/21 (як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України);
- передбаченими пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України Скаржник зазначає про необхідність відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23, про безпідставність нарахування 3 % річних на планові обсяги. 
3.4. У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Рівнеобленерго" просить Суд залишити рішення Господарського суду Рівненської області від 25.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 без змін, а касаційну скаргу Позивача - без задоволення.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. Як вбачається з матеріалів справи, Приватним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" 29.11.2023 подано заяву-приєднання до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Позивач листом 30.11.2023 повідомив про укладання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, і 01.01.2024 між НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Рівнеобленерго" такий Договір було укладено.
4.2. Суди попередніх інстанцій встановили, що за умовами пункту 1.1 Договору він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління для користувачів системи передачі. Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Користувача до умов цього Договору згідно заяви-приєднання, що є Додатком 1 до Договору.
Договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України (пункт 2.1).
За цим договором оператор системи передачі (ОСП) безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі також послуга).
Відповідно до пункту 2.2 Договору користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору.
Пунктами 3.3 та 3.4 Договору обумовлено, що обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI КСП, а планова та/або фактична вартість послуги визначається як добуток діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.
Відповідно до пункту 3.5 Договору користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків: 1-й платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду; 2-й платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3-й платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Відповідно до пунктів 3.6, 3.7 Договору плановий обсяг послуги, що застосовується для визначення її планової вартості, визначається на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) за кожну декаду розрахункового періоду. Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуг ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс, або автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.
4.3. Вартість фактично наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти надання послуги направляються користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).
4.4. Коригування обсягів та вартості фактично наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в "Системі управління ринком", що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.
4.5. Оплату вартості послуги (після коригування обсягів та вартості послуг) користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно), або Акт надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно). Такі акти виконавець (ОСП) направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники Акта надання послуги та/або акта коригування до актів надання послуги в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.
4.6. Згідно з пунктом 3.8 Договору користувач здійснює підписання актів надання послуги та актів коригування до актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання користувачем. 
Договором також визначено порядок врегулювання та корегування розбіжностей між сторонами Договору.
4.7. Пунктом 4 Договору сторони обумовили, зокрема, обов`язок Позивача своєчасно та професійно надавати послугу та його право своєчасно і в повному обсязі отримувати плату за надану послугу, а також обов`язок Відповідач своєчасно і в повному обсязі здійснювати розрахунки за цим договором.
Пунктом 11.1 Договору визначено, що ОСП щокварталу оформлює акт звірки розрахунків наданої послуги відповідно до форми, наведеної в додатку 5 до цього договору, та в строк до 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надсилає його користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (за допомогою Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом уповноваженої особи. Користувач протягом 3 робочих днів з дня отримання акта звірки розрахунків наданої послуги заповнює його зі своєї сторони, підписує його та повертає один примірник ОСП.
За окремим запитом користувача оформлюється відповідний акт звірки розрахунків наданої послуги.
Водночас пункт 11.2 Договору визначає, що у разі виникнення розбіжностей в акті звірки розрахунків наданої Послуги користувач має право протягом 3 робочих днів з дня отримання такого акта відобразити такі розбіжності із відповідним обґрунтуванням в отриманому акті звірки, підписати та повернути його ОСП. Якщо Сторони не дійшли згоди, розбіжності та суперечки вирішуються у порядку, встановленому главою 12 цього Договору. У свою чергу відповідно до пункту 11.3 Договору акти надання Послуги, акти коригування до актів надання Послуги, акти звірки розрахунків наданої Послуги, рахунки, будь-які повідомлення за цим Договором повинні направлятися однією стороною іншій за допомогою Сервісу, електронною поштою, а також можуть бути підтверджені рекомендованим листом, іншим реєстрованим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому Договорі.
Відповідно до пункту 11.5 Договору будь-які документи, що створюються/ укладаються сторонами під час виконання цього договору (у тому числі акт надання послуги або акт коригування до акта наданої послуги), можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставлення власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового нефункціонування Сервісу, про що ОСП зобов`язаний повідомити на своєму офіційному вебсайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису. Один документ повинен бути підписаний обома сторонами в один і той самий спосіб.
Пункт 11.6 Договору визначає, що рахунки, акти надання послуги, акти коригування до актів надання послуги, акти звірки розрахунків та повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачу, яка підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції. Електронний документ, який направляється стороною на виконання договору через Сервіс, вважається одержаним іншою стороною з моменту набуття документом статусу "Доставлено" у Сервісі. Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою Сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, породжує права та обов`язки для сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичному документу, який міг би бути створений однією зі сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.
Згідно з пунктом 11.7 Договору для забезпечення електронного документообігу сторони зобов`язуються здійснити реєстрацію в Сервісі та дотримуватися правил та інструкції користування Сервісом, які ним передбачені.
4.8. На виконання умов Договору Позивачем формувались та направлялись ПрАТ "Рівнеобленерго" відповідні декадні рахунки, фактичні рахунки разом з актами приймання передачі послуги, акти коригування до актів наданих послуг, які відповідач мав оплачувати згідно з договірною системою платежів і розрахунків.
Як встановили суди та не заперечують сторони, упродовж жовтня 2024 року - травня 2025 року Позивач надав, а Відповідач отримав обумовлену договором послугу, яка станом на момент пред`явлення позову не була оплачена, на загальну суму 210 658 072,28 грн.
4.9. У подальшому актом коригування від 01.08.2025 до акту за грудень 2024 року скориговано вартість фактично наданої послуги, яка зменшилась на 0,04 грн. Натомість Відповідач, у порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, оплату за надані послуги не здійснив.
4.10. Враховуючи те, що Позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши Відповідачу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а останній, у свою чергу зобов`язання з оплати послуг виконав не в повній мірі, місцевий господарський суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ "Рівнеобленерго" на користь ПрАТ "Укренерго" 14 363 168396 грн основного боргу, 874 987,43 грн 3% річних та 1 422 472,08 грн інфляційних втрат.
4.11. При цьому, у стягненні 158 009,22 грн 3 % річних судом відмовлено з тих підстав, що їх нараховано на планові (прогнозовані) обсяги послуги, а не на фактичні, тому відповідно пред`явлено до стягнення безпідставно.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Згідно з положеннями частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення в частині відмови у стягненні 158 009,22 грн 3% річних, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.3. Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку 3% річних з урахуванням вартості наданої послуги, дати виникнення/протермінування оплати послуги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що заявлена сума 158 009,22 грн 3 % річних не підлягає стягненню з Відповідача з огляду на наступне.
5.4. Відносини на ринку електричної енергії регулюються нормами чинного законодавства, зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії", Кодексом системи передачі (далі - КСП), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 309, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, Кодексом системи розподілу, Кодексом комерційного обліку, умовами ліцензій.
5.5. Відповідно до пункту 55 частини першої статті 1, пункту 10 частини першої статті 4, частин першої та четвертої статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" ПрАТ "Укренерго" виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
Отже, оператором системи передачі (ОСП), тобто юридичною особою, відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, є ПрАТ "Укренерго".
Оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором. Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.
5.6. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються зокрема договори про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
5.7. Постановою НКРЕКП від 29.09.2023 № 1763 затверджено зміни до КСП та запроваджено новий порядок укладення з користувачами системи передачі договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління шляхом приєднання за спрощеною процедурою, зокрема: ОСП протягом 2-х робочих днів з дня набрання чинності цією постановою оприлюднює на своєму офіційному вебсайті редакцію Типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління з роз`ясненням порядку його укладення. ОСП та Користувачі системи передачі, які на день набрання чинності цією постановою мають чинний/або уклали у період до 31.12.2023 (включно) договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, у строк до 01.01.2024 мали укласти договір ОДУ, який набирає чинності з 01.01.2024, за спрощеною процедурою приєднання на умовах діючих договорів (індивідуальних характеристик, зазначених в додатках до цих договорів, реквізитів тощо) (далі - спрощена процедура), шляхом підписання заяв-приєднання, які є додатками 1 та 2 до цієї постанови. ОСП протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою надає за допомогою сервісу електронного документообігу існуючим користувачам підписані зі свого боку примірники додаткових угод про припинення дії діючих договорів ОДУ та заяви-приєднання до договорів ОДУ. Існуючі користувачі протягом 30 днів з дня отримання від ОСП проєкту додаткової угоди про припинення дії договору та заяви-приєднання повертають їх ОСП підписаними зі свого боку.
Після підписання з боку існуючого користувача додаткової угоди про припинення дії договору ОДУ та заяви-приєднання, ОСП протягом десятиденного строку направляє такому користувачу повідомлення про приєднання до договору ОДУ.
5.8. Як вбачається з матеріалів справи, наказом №550 від 03.10.2023 затверджено умови договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Умови цього договору набирають чинності з 01.01.2024. У подальшому наказами №742 від 22.12.2023 та №344 від 07.06.2024 умови договору затверджено у новій редакції.
5.9. Суди попередніх інстанцій дослідили умови Договору на відповідність вимогам чинного законодавства та виснували про обов`язковість його умов для виконання сторонами та зазначили, що згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 цього кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
5.10. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
5.11. Як вже зазначалося вище та вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 2.2 Договору користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послуг відповідно до умов цього договору. У свою чергу обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI КСП (пункт 3.3 Договору). 
5.12. Суди попередніх інстанцій звертали увагу, що сторони у пункті 3.7 Договору обумовили, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 1 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги наданих ОСП, або отриманих за допомогою Сервісу з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.
5.13. У свою чергу вартість фактично наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти надання послуги направляються користувачам до 12 числа місяця наступного за розрахунковим (включно).
5.14. Зі змісту договору вбачається, що обсяг наданої послуги та її вартість можливо визначити лише на підставі акту надання послуги, який формується виконавцем до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно) та направляється користувачу до 12 числа місяця, як зазначено у пункті 3.7 Договору.
5.15. За таких обставин суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що для визначення суми 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги.
5.16. Разом з цим, при нарахуванні 3% річних до уваги потрібно брати вартість наданої послуги, що відображена в актах коригування до актів наданих послуг, адже такі дані відповідають вартості фактично наданих послуг, тобто відповідають вартості послуг, які реально були надані відповідачу.
5.17. Проте згідно доданого до позову розрахунку, ПрАТ "Укренерго" здійснило нарахування 3% річних виходячи із планових обсягів наданих послуг. 
5.18. В такий спосіб суди правильно виснували, що нарахування 3% річних на ті суми коштів, які не входять у вартість фактично наданих послуг, є безпідставним, оскільки зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідальність у вигляді інфляційних втрат та 3% річних настає за невиконання існуючого грошового зобов`язання.
5.19. Наведене свідчить про подібність правовідносин у цій справі № 918/177/25 до правовідносин у справі № 914/3621/23, висновки у якій були враховані судами попередніх інстанцій при ухвалення оскаржуваних рішень, та, як наслідок, про обґрунтованість та підставність такого врахування.
5.20. У свою чергу доводи ПрАТ "Укренерго" про необхідність відступу від правових висновків у справі № 914/3621/23 не ґрунтуються на вимогах процесуального закону та судової практики, зокрема і з огляду на наступне.
5.21. Пунктом 4 частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.
В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до вказаного закону та Господарського процесуального кодексу України, інших процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд.
5.22. Згідно з положеннями статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики, однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
5.23. З огляду на зміст статті 17 Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. У свою чергу ЄСПЛ зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" № 28342/95).
5.24. Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення ЄСПЛ від 29.11.2016 "Парафія греко-католицької церкви міста Люпені та інші проти Румунії" № 76943/11).
5.25. Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення ЄСПЛ від 22.11.1995 "С. В. проти Сполученого Королівства" № 20166/92). ЄСПЛ також розглядав ситуації, коли суди в різних справах відходили від своїх же висновків без належного обґрунтування. Це кваліфікувалося як порушення статті 6 Конвенції (право на справедливий судовий розгляд).
5.26. Так, стаття 6 Конвенції (право на справедливий суд) порушується, якщо суди діють непослідовно. Стабільність судової практики є важливим аспектом верховенства права (справа Unedic v. France, № 20153/04), відхід від попередньої судової практики має бути обґрунтований суттєвими правовими чи фактичними змінами (справа Atanasovski v. North Macedonia, № 36815/03), непослідовність у судовій практиці, особливо за короткий проміжок часу, суперечить принципу юридичної визначеності (справа Beian v., № 30658/05).
5.27. Згідно з частиною першою статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати.
5.28. За сформованим та усталеним підходом, задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд має відступати від попередніх своїх висновків лише за наявності для цього належної підстави. Так, Суд може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання. Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 15.05.2019 у справі № 227/1506/18, від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17, від 02.08.2023 у справі № 925/1741/21, від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21, від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16, від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20, від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22, від 28.08.2024 у справі № 761/38813/21.
5.29. Відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, Верховний Суд може шляхом буквального, звуженого чи розширеного тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від свого висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм.
5.30. Колегія суддів також зазначає, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо.
5.31. Отже, зміст частини четвертої статті 302 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що має існувати необхідність відступу, яка виникає з певних об`єктивних причин, які повинні бути чітко визначені та аргументовані, до того ж відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування. Відступ від правових позицій Верховного Суду, які були сформовані нещодавно, з одного і того ж питання є небажаним та юридично необґрунтованим, якщо відсутні вагомі зміни у правовому регулюванні чи суспільних відносинах, якщо такий відступ не пов`язаний із суперечливістю, неповнотою, невизначеністю (нечіткістю чи неясністю) та неефективністю правового регулювання охоронюваних прав, свобод та інтересів.
5.32. Необхідність відступу від висновку Верховного Суду, яку обґрунтовує Позивач у касаційній скарзі, зазначивши власні міркування стосовно вирішення цієї справи по суті, не пов`язана з відсутністю, суперечливістю, неповнотою, невизначеністю (неясністю, нечіткістю) та неефективністю правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів, а фактично зводиться до незгоди з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23.
5.33. Варто зауважити, що з часу формування правового висновку у справі № 914/3621/23 (правовідносини у якій подібні до правовідносин у цій справі № 918/177/25 з огляду на предмет позову, об`єктний та суб`єктний склад), від якого пропонує відступити Скаржник, пройшло лише шість місяців. Відповідно ні суспільні відносини, ні їх правове регулювання в державі не змінилися. Жодних свідчень того, що рішення у зазначеній справі призвело до вад правозастосування, які б зумовлювали потребу відступити від сформульованого Верховним Судом висновку, немає.
5.34. Крім того, клопотання Позивача не містить будь-яких посилань на зміни суспільного контексту в період з 15.07.2025, через які застосований у постанові Верховного Суду у справі № 914/3621/23 підхід очевидно застарів внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання. Аналогічну позицію Верховний Суд виклала у своїх рішеннях від 24.04.2024 у справі № 367/3859/20, від 31.08.2023 у справі № 369/11493/21, від 05.04.2023 у справі № 201/2885/20, від 17.07.2024 у справі № 904/2465/21, від 18.06.2025 у справі № 914/2332/22.
5.35. Отже Скаржник, зазначаючи про необхідність відступу від висновку Верховного Суду, не вказує конкретних причин необхідності відступу від цього висновку, зокрема у чому полягає його практична неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість, застарілість унаслідок зміни суспільного контексту чи розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання тощо.
5.36. З огляду на зазначене, враховуючи зміст і обставини справи, подібність спірних правовідносин до тих, щодо яких сформульовано висновок Верховного Суду, ознак необхідності розгляду питання відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 з мотивів, наведених у касаційній скарзі, не вбачається.
5.37. В такий спосіб наведена Скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних постанови та рішення з цієї підстави.
5.38 Водночас посилання ПрАТ "Укренерго" на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України ,не приймаються Судом, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення, враховуючи встановлені судами фактичні обставини справи, які є відмінними від цієї справи.
5.39. Так, у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, на яку посилається Скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначив: "Договором про надання послуг для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.
При цьому у разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом п`яти банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів.
У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.
Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць".
Саме на зазначені висновки Верховного Суду посилається ПрАТ "Укренерго" в межах підстави касаційного оскарження. На думку Позивача, суди попередніх інстанцій не врахували зазначених висновків при відмові у стягненні 3 % річних.
При цьому скаржник не звернув увагу, що у пункті 163 зазначеної постанови Верховний Суд наголосив, що порядок оплати планових обсягів послуг передбачений типовим договором про надання послуг з передачі електричної енергії, яка виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг, а у пункті 18 передбачено, що за умовами пункту 6.2 договору користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: перший платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів: другий платіж з 06 до 10 числа розрахункового періоду; третій платіж з 11 до 15 числа розрахункового періоду; четвертий платіж з 16 до 20 числа розрахункового періоду; п`ятий платіж з 21 до 25 числа розрахункового місяця.
5.40. Водночас у справі № 918/177/25, що розглядається, суди попередніх інстанцій з урахуванням обставин справи та зібраних доказів виходили з інших умов договору, укладеного між сторонами у цій справі, якими визначено, зокрема, що розрахунок за надану послугу здійснюється трьома частинами в процентному відношенні від вартості послуги, а вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період.
5.41. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що подібність правовідносин необхідно визначати відповідно до їх елементів. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст (взаємні права й обов`язки суб`єктів). Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність необхідно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
5.42. З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, зокрема умови укладеного між сторонами Договору, суди попередніх інстанцій правильно здійснили перевірку наданого Позивачем розрахунку 3% річних з урахуванням вартості наданої послуги, бо саме такі умови відповідають вимогам закону та були погоджені сторонами Договору.
5.43. Тому посилання Скаржника на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, не підтверджують підстав касаційного оскарження, оскільки висновки судів попередніх інстанцій у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові, а фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи на підставі укладеного між сторонами цієї справи Договору.
5.44. З цих же підстав колегія суддів відхиляє посилання Скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, згідно з якими як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.
5.45. Верховний Суд зазначає, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
5.46. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи Скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статей 611, 625 Цивільного кодексу України без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, оскільки установлені обставини у справах, на які посилається Позивач у касаційній скарзі, є неподібними зі справою, що розглядається, з огляду на відмінність установлених фактичних обставин у цих справах, що впливають на зміст відповідних правовідносин, а саме умови договорів.
5.47. В такий спосіб Верховний Суд зазначає, що наведена ПрАТ "Укренерго" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що є підставою для закриття касаційного провадження у справі у цій частині 
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. Згідно з частинами першою та другою статті 300 Господарського процесуально кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
6.3. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
6.4. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.5. Відповідно до частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.6. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та залишення касаційної скарги, поданої з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті цієї ж статті, без задоволення.
Розподіл судових витрат
7.1. Судові витрати за подання касаційної скарги та за розгляд справи Верховним Судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Скаржника.
Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження у справі № 918/177/25 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в частині підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в частині підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 та рішення Господарського суду Рівненської області від 25.09.2025 у справі № 918/177/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко