ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

13 січня 2026 року 
справа № 320/16319/24
адміністративне провадження № К/990/53683/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс»
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року (суддя - Кочанова П. В.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року (судді: Аліменко В. О., Безименна Н. В., Кучма А. Ю.),
у справі №320/16319/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс»
до Головного управління ДПС у м. Києві,
треті особи: Державна податкова служба України, Київська митниця, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною, та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:
Рух справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - податковий орган, відповідач у справі), треті особи: Державна податкова служба України (далі - ДПС України), Київська митниця (далі - митниця), Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просило суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо непідготовки висновку про повернення з бюджету суми надміру сплаченої пені, сплаченої Товариством за платіжним дорученням № 13154 від 16 липня 2019 року в розмірі 1 469 587,56 грн та за платіжним дорученням № 13155 від 16 липня 2019 року в розмірі 75 315,63 грн, а всього в розмірі 1 544 903,19 грн;
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення з бюджету суми надміру сплаченої пені за платіжним дорученням № 13154 від 16 липня 2019 року в розмірі 1 469 587,56 грн, на поточний рахунок Товариства та подати зазначений висновок на виконання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів;
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення з бюджету суми надміру сплаченої пені за платіжним дорученням № 13155 від 16 липня 2019 року в розмірі 75 315,63 грн, на поточний рахунок Товариства та подати зазначений висновок на виконання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
22 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства на рішення судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд ухвалою від 24 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження та витребував справу з суду першої та/або апеляційної інстанції. 
30 грудня 2025 року справа №320/16319/24 надійшла до Верховного Суду. 
Обставини справи
Суди попередніх інстанцій установили, що за результатами документальної планової виїзної перевірки, яка проведена Державною фіскальною службою України згідно з постановою Кабінету міністрів України № 236 від 21 травня 2014 року, щодо дотриманням Товариством вимог законодавства України з питань державної митної справи, проведеної у період з 19 березня 2018 року по 23 травня 2018 року, було прийнято податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року:
- № 0033601406, яким за порушення пункту 190.1 статті 190 ПК України Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» (код класифікації доходів бюджету 14070100) на 3 391 295,47 грн;
- № 0033561406, яким за порушення частини першої статті 71, частини сьомої статті 106, частини першої статті 285 Митного кодексу України, підпункту 206.7.2 пункту 206.7 статті 206 ПК України, вимог Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті XII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі 1994 року» від 28 грудня 2014 року № 73-VIII Товариству збільшено грошове зобов`язання за платежем «Додатковий імпортний збір» (код класифікації доходів бюджету 15011100) на 127 612,00 грн.
04 липня 2019 року позивач сплатив суму грошового зобов`язання в розмірі 127 612,00 грн за додатковим імпортним збором за податковим повідомленням-рішенням № 0033561406 (платіжне доручення №13073 від 04 липня 2019 року).
08 липня 2019 року позивач сплатив суму грошового зобов`язання в розмірі 3 391 295,47 грн за податком на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням № 0033601406 (платіжне доручення № 13074 від 08 липня 2019 року).
Після сплати позивачем зазначених грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом за результатами перевірки, позивачу в Електронному кабінеті 11 липня 2019 року автоматично нарахована пеня згідно зі статтею 129 ПК України, що підтверджується відповідними витягами з Електронного кабінету Товариства у сумі 2 302 904,78 грн.
Зазначена сума пені сплачена позивачем 16 липня 2019 року, що підтверджується платіжними дорученнями №13154 від 16 липня 2019 року та №13155 від 16 липня 2019 року.
Проте, як було зазначено позивачем, наявність методологічної помилки в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет», яка полягає у невідповідності методології та/або алгоритмів роботи Електронного кабінету положенням статті 129 ПК України, а саме призводить до нарахування пені в розмірі більшому, ніж передбачено податковим законодавством України, у зв`язку з чим фактично переплачена позивачем пеня не відображається як надміру сплачена, що, в свою чергу, не дає можливості позивачу реалізувати своє право, визначене статтею 43 ПК України.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до Державної податкової служби України як до методолога Електронного кабінету з повідомленням про виявлену методологічну помилку спочатку листом у паперовій формі від 11 лютого 2021 року №241, а потім повторно через Електронний кабінет з метою її виправлення для подальшої можливості повернення позивачу надміру сплачених до бюджету коштів.
Оскільки листом від 22 лютого 2021 року №4052/6/99-00-07-04-02-06 відповідач наявність методологічної помилки в Електронному кабінеті заперечив та у встановлений строк її не усунув, позивач звернувся до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 640/10804/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року, встановлений факт наявності методологічної помилки в Електронному кабінеті Товариства, в результаті чого суд визнав протиправною бездіяльність ДПС України, яка полягає у не проведенні у встановлені строки перевірки наявності методологічної помилки в роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» за повідомленням Товариства, зобов`язав ДПС України усунути методологічну помилку в роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» щодо платника податків ТОВ «Євразія Транс Сервіс», яка полягає у нарахуванні пені за період до 11-го дня після отримання податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0033601406 від 25 червня 2018 року та податкового повідомлення-рішення № 0033561406 від 25 червня 2018 року, в порушення положень підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України (в редакції, що діяла у період проведення перевірки та оформлення її результатів та нарахування пені), зобов`язав ДПС України усунути методологічну помилку в роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» щодо платника податків ТОВ «Євразія Транс Сервіс», яка полягає у нарахуванні пені після дня фактичного зарахування коштів за податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у м. Києві № 0033601406 від 25 червня 2018 року та податковим повідомленням-рішенням № 0033561406 від 25 червня 2018 року на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порушення положень підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України (в редакції, що діяла у період проведення перевірки та оформлення її результатів та нарахування пені).
Зокрема, за висновком судів у справі № 640/10804/21 у Товариства мала б виникнути переплата у формі надміру сплаченої пені на загальну суму 1 544 903,19 грн, зокрема:
- 1 469 587,56 грн за платежем «Податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» (код класифікації доходів бюджету 14070100);
- 75 315,63 грн за платежем «Додатковий імпортний збір» (код класифікації доходів бюджету 15011100).
Враховуючи вказане, Товариство звернулося до Головного управління ДПС у м. Києві з заявою від 14 березня 2023 року № 19/23 про повернення сум надміру сплаченої пені в порядку статті 43 ПК України.
Листом від 04 квітня 2023 року № 25241/6/26-15-07-05-03 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило Товариство про те, що контроль за надходженням до бюджету платежів «Додатковий імпортний збір» (ККДБ15011100) та «Податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» (ККДБ 14070100) здійснюється Державною митною службою України, відтак Товариство має звернутися з відповідною заявою до Київської митниці у порядку статті 301 МК України.
Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Висновки судів попередніх інстанцій
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли однакових висновків про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.
Суди зазначили, що факт надмірної сплати пені сам по собі не є достатнім для зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві підготувати висновок про її повернення, оскільки реалізація механізму повернення коштів прямо залежить від виконання рішення суду у справі № 640/10804/21, яким ДПС України було зобов`язано усунути методологічну помилку в роботі «Електронного кабінету». Рішення у справі № 640/10804/21 не виконано, а тому у контролюючих органів відсутні підстави для коректного відображення переплати в інтегрованих картках платника та, відповідно, для формування висновку про повернення коштів.
В оскаржуваних судових рішеннях також наголошено на тому, що після реорганізації органів ДФС та розмежування повноважень з 09 грудня 2019 року контроль за надходженням митних платежів, зокрема за кодами бюджетної класифікації 14070100 та 15011100, віднесено до компетенції органів Державної митної служби, а не територіальних органів ДПС. Отже, за висновком судів, відповідач - ГУ ДПС у м. Києві - не наділений повноваженнями щодо підготовки висновків про повернення надміру сплачених сум пені з митних платежів, у зв`язку з чим обґрунтовано повідомив позивача про необхідність звернення до митного органу в порядку статті 301 Митного кодексу України.
Обраний позивачем спосіб захисту не забезпечує поновлення порушеного права, оскільки без попереднього виконання рішення суду у справі № 640/10804/21 та без визначення належного компетентного органу вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення коштів є передчасними.
У зв`язку з наведеним суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, а суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками, залишивши рішення без змін. 
Доводи касаційної скарги та відзивів на неї
Товариство подало касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме у зв`язку з неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування таких норм у подібних правовідносинах.
Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків, оскільки неправильно визначили компетентний орган, за висновком якого має здійснюватися повернення надміру сплаченої пені, безпідставно поклавши такий обов`язок на територіальний орган Держмитслужби та застосувавши Порядок № 643, який регулює повернення коштів за розпорядженням митних органів, тоді як у спірних правовідносинах він не підлягав застосуванню.
Позивач вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували правонаступництво ГУ ДПС у м. Києві щодо ГУ ДФС у м. Києві, яке проводило перевірку, здійснювало донарахування, нарахування та адміністрування пені, а також той факт, що всі облікові дані за такими операціями зберігаються в інформаційних базах ДПС та не передавались митним органам.
Товариство зазначає, що суди проігнорували обставини адміністрування спірних платежів, оскільки за даними інформаційних систем ДПС та Електронного кабінету платника саме ГУ ДПС у м. Києві продовжує адмініструвати відповідні митні платежі (ПДВ із ввезених товарів та додатковий імпортний збір), за якими виникла переплата.
Крім того, на переконання скаржника, суди помилково поставили можливість повернення надміру сплачених коштів у залежність від виконання рішення ОАСК у справі № 640/10804/21, чим фактично поклали негативні наслідки протиправного невиконання судового рішення державним органом на платника податків.
Вказуючи у касаційній скарзі про неправильне застосування судами норм статті 43 ПК України, позивач акцентує на тому, що суди не врахували такі обставини: у Товариства відсутній податковий борг; заява про повернення надміру сплачених коштів подана у межах строку, встановленого пунктом 43.3 статті 43 ПК України; подана заява відповідає вимогам пункту 43.4 статті 43 ПК України. Отже наявні всі передумови для підготовки контролюючим органом висновку про повернення коштів.
У зв`язку з наведеним скаржник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій як такі, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства задовольнити повністю. 
Головне управління ДПС у місті Києві та ДПС України надали відзиви на касаційну скаргу Товариства, у яких вважають касаційну скаргу необґрунтованою та наполягають, що повернення надміру сплаченої пені за платежами з кодами 14070100 і 15011100 належить до компетенції митних органів, оскільки ці платежі є митними та з 09 грудня 2019 року адмініструються Держмитслужбою. Податкові органи зазначають, що рішенням у справі № 640/10804/21 не встановлено наявність методологічної помилки, як вказує позивач. А підставою для задоволення позову є несвоєчасна відповідь контролюючого органу на повідомлення. Таким чином, рішення у справі № 640/10804/21 не є преюдиційним, а сума надміру сплаченої, на думку Товариства, пені розрахована самим платником, а не встановлена судом.
У відзивах також наголошено, що на дату припинення адміністрування з боку органів ДПС платежів за кодами класифікації доходів бюджету 14070100 та 15011100 у Товариства були відсутні надміру сплачені суми пені з вказаних платежів. У зв`язку з цим просять залишити судові рішення без змін. 
Оцінка доводів касаційної скарги
Перевіряючи у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд виходить з такого.
Спір у цій справі виник у зв`язку з вимогами позивача про зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених сум пені, нарахованої за зобов`язаннями з податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України та додаткового імпортного збору, які за своєю правовою природою є митними платежами.
Згідно з пунктом 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» розпочато реорганізацію ДФС шляхом поділу на Державну податкову та Державну митну служби як окремих центральних органів виконавчої влади, які забезпечуватимуть реалізацію політики у податковій та митній сферах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227 затверджено Положення про Державну податкову службу України та Положення про Державну митну службу України.
Згідно з Положенням «Про Державну податкову службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
Основними завданнями ДПС є зокрема реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
Згідно з Положенням «Про Державну митну службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227, Державна митна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства.
Основними завданнями Держмитслужби є забезпечення реалізації державної митної політики, зокрема забезпечення митної безпеки та захисту митних інтересів України і створення сприятливих умов для розвитку зовнішньоекономічної діяльності, збереження належного балансу між митним контролем і спрощенням законної торгівлі; забезпечення реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи, запобігання та протидії контрабанді, боротьби з порушеннями митних правил; внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної митної політики на розгляд Міністра фінансів.
Підпунктом 31 пункту 4 Положення «Про Державну митну службу України» встановлено, що Держмитслужба відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює ведення обліку і адміністрування митних та інших платежів, контроль за справлянням яких законом покладено на Держмитслужбу, забезпечує контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою їх нарахування та сплати у повному обсязі платниками податків до відповідного бюджету під час переміщення товарів через митний кордон України та після завершення операцій з митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до пункту 27 статті 4 МК України до митних платежів відноситься:
а) мито;
б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції);
в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
Відповідно до пункту 1 та 2 статті 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні застосовуються такі види мита:
1) ввізне мито;
2) вивізне мито;
3) сезонне мито;
4) особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.
Визначальним для вирішення цього спору є встановлення належного суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено повноваження щодо повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів та пені за ними.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Зазначені положення конкретизовані у Порядку повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643, який передбачає, що заява про повернення подається до митниці або Держмитслужби, а формування висновку та направлення його до органів Казначейства здійснюється митними органами.
Посилання скаржника на статтю 43 ПК України як на підставу для повернення надміру сплачених сум є помилковими.
Стаття 43 ПК України застосовується у межах повноважень контролюючого органу, який здійснює адміністрування відповідного платежу. Натомість спірні суми пені нараховані за зобов`язаннями з податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України та додаткового імпортного збору, які є митними платежами.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1107 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106» відповідні коди бюджетної класифікації (зокрема 14070100 та 15011100) виключені з переліку платежів, що адмініструються органами ДФС, що унеможливлює ведення податковими органами інтегрованих карток платника за такими платежами та застосування статті 43 ПК України.
Таким чином, законодавство не передбачає повноважень органів ДПС щодо підготовки висновків про повернення помилково та/або надміру сплачених митних платежів або пені за такими платежами.
Отже, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що органи ДПС не є належними суб`єктами владних повноважень у спірних правовідносинах.
Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що посилання скаржника на відомості з Електронного кабінету платника податків щодо відображення органу, який адмініструє відповідний платіж, саме по собі не свідчить про наявність у такого органу повноважень на повернення помилково та/або надміру сплачених сум.
Функції адміністрування у розумінні пункту 14.1.1-1 ПК України охоплюють сукупність облікових, контрольних та сервісних дій, однак не ототожнюються з повноваженнями на реалізацію бюджетної процедури повернення митних платежів, яка врегульована спеціальними нормами митного законодавства.
Обставина збереження або відображення інформації щодо спірних сум у інформаційних системах органів ДПС не змінює правового режиму відповідних платежів та не породжує у Головного управління ДПС у м. Києві повноважень, які прямо віднесені законом до компетенції митних органів. Вирішальним для визначення належного суб`єкта владних повноважень є нормативне закріплення відповідної функції, а не технічні особливості функціонування інформаційних систем.
Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги про непередачу органами ДПС митним органам інформації щодо операцій, за якими виникла надмірна сплата пені, а також про відсутність відповідних відомостей в інформаційних базах митних органів, не спростовують висновку судів попередніх інстанцій щодо відсутності повноважень у органів ДПС на повернення надміру сплачених митних платежів або пені за такими платежами.
Саме у межах спору з належним суб`єктом владних повноважень підлягають дослідженню обставини, пов`язані з оцінкою доказів щодо наявності чи відсутності переплати за митними платежами, щодо повноти переданої органами ДПС інформації до митних органів, щодо дотримання принципу належного урядування, зокрема у частині організації інформаційної взаємодії між органами державної влади.
Посилання скаржника на відсутність нормативно визначеного обов`язку органів ДПС передавати інформацію митним органам, так само як і на фактичну непередачу відповідних даних, не можуть бути підставою для покладення на Головне управління ДПС у м. Києві обов`язків, які законом віднесені до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень.
З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у м. Києві обґрунтовано залишені без задоволення судами попередніх інстанцій, оскільки відповідач надав відповідь за результатами розгляду заяви позивача та не був наділений повноваженнями щодо здійснення повернення спірних сум, а питання наявності переплати, її розміру та можливості повернення підлягають вирішенню у межах спору з належним суб`єктом - митним органом.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову. 
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, Верховний Суд приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс» залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі №320/16319/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Р. Ф. Ханова
Судді: Л. І. Бившева
В. В. Хохуляк