ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 січня 2026 року
м. Київ

справа № 761/27931/23
провадження № 61-8015св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - дочірнє підприємство « ОСОБА_2 »,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерком», ОСОБА_3 , фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року у складі судді Притули Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І., 
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до дочірнього підприємства «Катрін» (далі - ДП «Катрін»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерком» (далі - ТОВ «Інтерком»), ОСОБА_3 , фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів.
2. Позов обґрунтовано тим, що 06 вересня 2019 року за договором купівлі-продажу приміщення, укладеного з ОСОБА_3 , він набув право власності на групу приміщень № 76, приміщення громадського призначення, площею 142,1 кв. м, вбудованих в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , сплативши продавцю 710 669 грн. 
3. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року у справі № 761/29612/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року, вказані об`єкти нерухомості були витребувані у нього на користь ДП «Катрін».
4. Вказував, що з моменту набуття права власності на зазначене нерухоме майно він за власний рахунок здійснював ремонтні роботи, які забезпечили приріст ринкової вартості приміщень за рахунок поліпшень, що не можуть бути відокремленими від вказаного приміщення. 
5. У зв`язку з проведенням ремонтних та дизайнерських робіт ринкова вартість вказаного приміщення станом на 25 липня 2023 року складає 12 571 000 грн. При цьому балансова вартість цих приміщень відповідно до довідки ДП «Катрін», яка була надана останнім Шевченківському районному суду міста Києва під час розгляду віндикаційного позову у цивільній справі № 761/29612/21, становила 469 900 грн.
6. Зазначав, що він, як добросовісний набувач, має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у порядку статті 390 ЦК України на суму 11 860 331 грн, тобто на суму, на яку збільшилась вартість зазначених об`єктів нерухомості.
7. Також позивач, посилаючись на висновок експерта № 09/24 від 9 лютого 2024 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, зазначав, що вартість фактично виконаних будівельних робіт, результат виконання яких відноситься до невід`ємних поліпшень в нежитловому приміщенні № 76 загальною площею 142,1 кв. м по АДРЕСА_1 , становить 3 536 313,16 грн, ринкова вартість приміщення становить 24 124 644 грн.
8. Враховуючи викладене просив задовольнити позовні вимоги та стягнути на свою користь 11 860 331 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
9. Рішенням Шевченківського районного суду від 06 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
10. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ремонтні роботи виконані позивачем в приміщеннях, на які судом було накладено арешт із забороною використання, в тому числі шляхом проведення будь-яких ремонтних робіт. При цьому судами також відхилено наданий позивачем експертний висновок, оскільки він відображає лише вартість виконаних будівельних робіт та не є доказом витрат, на яку збільшилась вартість приміщень, адже у висновку відсутнє порівняння стану й вартості приміщень до та після проведення ремонтних робіт.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
11. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 .
12. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
13. Відповідно до розпорядження в. о. заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2025 року № 817/0/226-25 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2025 року справу призначено судді-доповідачеві.
14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15. У касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
16. Підставами касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 444/1725/16-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 766/8694/16-ц, від 12 червня 2023 року у справі № 127/20330/20, від 03 квітня 2019 року у справі № 450/1858/15-ц, від 18 травня 2023 року у справі № 761/11228/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
17. Також заявник оскаржує судові рішення з передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав (вказує на порушення судом норм процесуального права відповідно до пункту 2 частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
18. Касаційна скарг мотивована тим, що судами не враховано, що за наслідками розгляду вказаної справи відповідач отримає від позивача у власність нерухоме майно з поліпшеними експлуатаційними характеристиками, які неможливо відокремити і повернути позивачу в натурі. При цьому вартість таких поліпшень складає значний розмір грошових коштів.
19. Заявник вказує, що накладення судом арешту на спірне приміщення або нібито відсутність необхідності проведення в цьому приміщенні ремонту не мають правового значення для вирішення спору, оскільки відповідно до статті 390 ЦК України підставою для відшкодування витрат є факт здійснення невід`ємних від майна поліпшень добросовісним набувачем, а не обставини, за яких ці поліпшення були здійсненні.
20. Крім того, наданий позивачем висновок є доказом витрат, на які збільшилась вартість приміщень, такий висновок не заперечувався та не спростовано відповідачем.
21. Також посилається на те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про призначення судової експертизи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
22. У липні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 від ДП «Катрін», у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23. Позивач був власником групи приміщень № 76 (приміщення з № 1 по № 9, поверх 1, літ. А, загальною площею 142,10 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 06 вересня 2019 року.
24. На підставі договору від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 передав групу приміщень № 76 в управління ТОВ «Інтерком» на строк до 09 жовтня 2024 року і таке право зареєстровано в державному реєстрі речових прав.
25. На підставі договору оренди № П 1-3/5 нежилого приміщення від 12 жовтня 2021 року вказані приміщення передано в оренду ФОП ОСОБА_4 строком до 12 вересня 2024 року.
26. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року (справа № 761/29612/21), яке залишено без змін судами апеляційної й касаційної інстанцій, вказані приміщення витребувано на користь ДП «Катрін».
27. Згідно висновку експерта № 09/24 від 09 лютого 2024 року, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі №761/27931/23, вартість фактично виконаних будівельних робіт, результат виконання яких відноситься до невід`ємних поліпшень спірного об`єкта, згідно договору підряду № 12/05/22-072 від 12 травня 2022 року в період з 06 вересня 2019 року до часу проведення дослідження становить 3 536 313,16грн з ПДВ, а ринкова вартість зазначеного приміщення складає 24 124 644,00 грн з ПДВ.
Позиція Верховного Суду
28. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
29. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
30. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
31. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
32. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
33. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
34. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
35. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
36. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
37. Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказував, що у зв`язку із витребуванням у нього спірного приміщення (справа № 761/29612/21), він має право на відшкодування здійснених ним поліпшень у розмірі 11 860 331 грн відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України.
38. Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
39. Тобто, добросовісний набувач (володілець) може залишити за собою здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені без завдання майну шкоди. Під поліпшенням слід розуміти такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але, з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості майна.
40. Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна.
41. Отже, тлумачення частини четвертої статті 390 ЦК України дає підстави для висновку, що поліпшення майна повинні бути здійснені особою саме як добросовісним набувачем, тобто за відсутності обізнаності щодо протиправного вибуття цього майна з володіння власника.
42. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що однією з основних засад законодавства є добросовісність, дії учасників правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.
43. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
44. У зв`язку з наведеним добросовісність у правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загально соціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісними, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися так, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ними ставляться. І навпаки - реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.
45. Вирішуючи спір, судами встановлено, що 10 серпня 2015 року Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за заявою ОСОБА_7 розпочало кримінальне провадження № 12015100100009368 за частиною другою статті 190 КК України щодо незаконного заволодіння приміщеннями на АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ДП «Катрін».
46. В межах зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року (справа № 761/37563/15-к) накладено арешт на вказані нежитлові приміщення та заборонено ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам розпоряджатися нежитловими приміщеннями, користуватися ними, в тому числі для проживання, проводити будь-які ремонтні роботи, перепланування, перебудови, зміну конструктивних елементів, встановлювати будь-яке обладнання, здійснювати будь-які дії, спрямовані на зміну стану.
47. Крім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року (справа № 761/2260/20) клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні за № 12015100100009368 від 11 серпня 2015 року задоволено. Накладено арешт на спірні нежилі приміщення із забороною використання.
48. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року (справа № 761/2260/20) роз`яснено ОСОБА_1 , що відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року заборона використання нежилих приміщень пов`язана із запобіганням можливості приховування, пошкодження, псування, втрати, використання, перетворення, передачі майна, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення (т. 2, а. с. 137-138).
49. Отже, ОСОБА_1 був обізнаний про накладення арешту на приміщення із забороною його використання та звертався із заявою про роз`яснення судового рішення.
50. Крім того, 29 травня 2023 року підрозділом дізнання Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві було розпочате кримінальне провадження № 12023105100001147 за заявою ДП «Катрін» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, щодо того, що 28 березня 2023 року ОСОБА_1 самовільно та всупереч установленому законом порядку передав зазначене вище нежитлове приміщення в оренду третім особам, які в даний час проводять в ньому ремонтні роботи.
51. Таким чином, спірні нежитлові приміщення ще з 16 грудня 2015 року перебували під арештом як із забороною відчуження, так і з забороною користування ними, тобто мали специфічний правовий режим, який не може не враховуватися судом при оцінці спірних правовідносин сторін, у тому числі в контексті проведення між ними розрахунків за здійснені поліпшення спірного майна.
52. Враховуючи наявність заборон щодо спірного приміщення, зокрема, щодо перетворення, встановлених ухвалою 16 грудня 2015 року (справа № 761/37563/15-к) та ухвалою від 24 грудня 2020 року (справа № 761/2260/20), обізнаності ОСОБА_1 щодо накладення арешту на приміщення та заборону його використання, суди правомірно виснували, що здійснені позивачем ремонтні роботи необхідно розглядати не як невід`ємне поліпшення майна, вартість яких підлягає компенсації відповідно до статті 390 ЦК України, а як вчинені дії всупереч засадам добросовісності та наявним судовим рішенням, протиправні дії.
53. З урахуванням встановлених обставин щодо обізнаності про заборону перетворення майна та вчинених позивачем дій, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог на підставі статті 390 ЦК України.
54. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
55. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відхилили поданий позивачем експертний висновок, оскільки такий відображає лише вартість виконаних будівельних робіт та не є доказом витрат, на яку збільшилась вартість приміщень, адже у висновку відсутнє порівняння стану й вартості приміщень до та після проведення ремонтних робіт.
56. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, оскільки такий висновок містить суму вартості фактично виконаних робіт та визначено ринкову вартість на момент оцінки, але у висновку не вказано ринкову вартість на початок здійснення робіт, не визначено суму, на яку збільшилась вартість майна в результаті здійснених поліпшень. 
57. Посилання заявника на неправомірне відхилення судом клопотання про призначення комплексної оціночно-будівельної та будівельно-технічної ексертизи, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
58. У жовтні 2023 року позивачем було подано клопотання про призначення вищевказаної експертизи, у якій останній на вирішення експертизи просив постановити наступні питання: чи проводились поліпшення (капітальний ремонт, переобладнання тощо) в спірних приміщеннях; визначити ринкову вартість проведених поліпшень; визначити ринкову вартість приміщень без урахування проведених поліпшень; визначити ринкову вартість приміщень на день проведення експертизи.
59. Ухвалою місцевого суду від 01 листопада 2023 року відхилено клопотання позивача про призначення експертизи.
60. Відхиляючи клопотання про призначення експертизи, суд виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що в групі приміщень в період часу з 06 червня 2019 року по 25 липня 2023 року проводились будь-які поліпшення, не надано доказів стану приміщення до поліпшення.
61. Суд також наголосив на тому, що позивач не позбавлений можливості самостійно звернутися до експертної установи для отримання відповідного висновку експерта.
62. У листопаді 2023 року позивач оскаржив ухвалу від 01 листопада 2023 року в апеляційному порядку.
63. Ухвалою апеляційного суду від 06 грудня 2023 року апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду повернуто особі, яка її подала.
64. Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначив, що ухвала про відмову в призначенні експертизи не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Водночас заперечення на таку ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.
65. Разом із тим, апеляційна скарга на рішення місцевого суду не містила заперечень щодо ухвали про відмову в призначенні експертизи, клопотання про призначення відповідної експертизи в апеляційному суді позивачем заявлено не було, як і не було подано свого висновку експерта під час розгляду справи відповідно до статті 106 ЦПК України.
66. З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання заявника на порушення норм процесуального права місцевим судом в частині відмови в призначенні експертизи.
67. Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що розгляд справи в суді першої інстанції було здійснено суддею, якій було заявлено відвід.
68. Так, ухвалою суду від 14 серпня 2023 року заявлений позивачем відвід визнано необґрунтованим, а питання про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Притули Н. Г. передано для вирішення іншому судді відповідно до вимог частини третьої статті 40 та частини першої статті 33 ЦПК України.
69. Ухвалою визначеного в наведеному порядку судді від 15 серпня 2023 року у задоволенні заяви позивача про відвід судді Притули Н. Г. відмовлено.
70. За змістом статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
71. Аргументуючи підстави для відводу судді Притули Н. Г., позивач посилався на те, що суддя Притула Н. Г. при розгляді іншої справи № 761/29612/21 за участі тих самих сторін, на його переконання, зайняла позицію ДП «Катрін» та проявляла упередженість до нього, висловившись про те, що він є учасником «класичної шахрайської схеми», тобто на процесуальні рішення та поведінку судді в іншій судовій справі. 
72. Водночас, на обставини неупередженості чи зацікавленості судді у вирішенні цієї справи сторона позивача не посилалася.
73. Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).
74. Таким чином, аналіз ухвал суду першої інстанції свідчить, що суд належним чином оцінив обставини, на які посилався позивач та його представник в заяві про відвід, і зробив правильний висновок про відсутність підстав для відводу головуючого. 
75. Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 444/1725/16-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 766/8694/16-ц, від 12 червня 2023 року у справі № 127/20330/20, від 03 квітня 2019 року у справі № 450/1858/15-ц, від 18 травня 2023 року у справі № 761/11228/21, відхиляються колегією суддів, оскільки судові рішення у справі, яка переглядається, та вказаних заявником ухвалено за різних фактичних обставин. При цьому основною підставою відмови в задоволенні позовних вимог у вказаній справі є встановлена недобросовісність, яка не спростована позивачем.
76. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
77. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
78. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.
2. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович