ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа № 903/418/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 у справі
за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях
до Фізичної особи-підприємця Кольбуха Андрія Васильовича,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»,
про стягнення 395 693,99 грн, розірвання договору та повернення нерухомого майна.

У судовому засіданні взяли участь: прокурор - Пальона О. О., представник відповідача - Андрусяк І. В. та представник третьої особи - Коваль С. В. 

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.1. У квітні 2025 року заступник керівника Волинської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (далі - позивач та/або РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях) звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кольбуха Андрія Васильовича (далі - ФОП Кольбух А. В.), в якому просив:
- залучити Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (ЄДРПОУ 44768034) (далі - ДСГП «Ліси України», третя особа та/або Балансоутримувач) до участі у справі як третю особу на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору;
- стягнути з ФОП Кольбуха А. В. на користь держави в особі РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях грошові кошти у розмірі 395 693,99 грн, з яких: 350 000,00 грн заборгованість з орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.06.2024 № 1515, предметом якого є нерухоме майно - будівля буфету площею 161,3 кв. м за адресою: 44021, Волинська область, Ковельський район, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д; 39 636,09 грн пеня, нарахована відповідно до пункту 3.8 договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.06.2024 № 1515; 4 373,13 грн інфляційні втрати та 1 684,77 грн 3 % річних;
- розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.06.2024, укладений між РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, Кольбухом А. В. та ДСГП «Ліси України», предметом якого є нерухоме майно - будівля буфету площею 161,3 кв. м, розташована за адресою: 44021, Волинська область, Ковельський район, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д;
- зобов`язати ФОП Кольбуха А. В. повернути ДСГП «Ліси України» нерухоме майно - будівлю буфету площею 161,3 кв. м за адресою: 44021, Волинська область, Ковельський район, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д, на умовах та у порядку, визначених договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.06.2024 № 1515.
1.2. На обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначав, що Волинською обласною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено порушення інтересів держави під час використання державного майна, а саме факт несплати відповідачем орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.06.2024 № 1515 (далі - договір від 25.06.2024 № 1515).
Право оренди та використання будівлі буфету площею 161,3 кв. м, розташованої за адресою: 44021, Волинська область, Ковельський район, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д виникло у відповідача з моменту підписання 13.09.2024 ДСГП «Ліси України» (Балансоутримувачем) акта приймання-передачі майна.
З урахуванням положень пунктів 3.3 та 3.9 договору від 25.06.2024 № 1515 період заборгованості розраховано з 16.10.2024 по 15.03.2025, тобто за п`ять місяців.
Враховуючи, що ФОП Кольбух А. В. не сплачує за орендоване державне майно оренду плату більше п`яти місяців підряд, наявні правові підстави для розірвання договору від 25.06.2024 № 1515, а також підстави для зобов`язання відповідача повернути орендоване майно.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 25.06.2024 за результатами електронного аукціону між РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (Орендодавець), Кольбухом А. В. (Орендар) та ДСГП «Ліси України» (Балансоутримувач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1515, предметом якого є нерухоме майно - будівля буфету площею 161,3 кв. м, розташоване за адресою: 44021, Волинська область, Ковельський район, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д. 
Відповідно до пункту 1.1 договору від 25.06.2024 № 1515 Орендодавець і Балансоутримувач передають, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 Умов, вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 Умов.
Згідно з пунктом 2.1 договору від 25.06.2024 № 1515 Орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання передачі підписується між Орендарем і Балансоутримувачем одночасно із підписанням цього Договору.
Згідно з пунктом 3.1 договору від 25.06.2024 № 1515 орендна плата становить суму, визначену у пункті 9 Умов договору (100 000,00 грн на місяць).
Відповідно до пунктів 3.3, 3.5 договору від 25.06.2024 № 1515 Орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди (70 % орендної плати перераховується до державного бюджету, 30 % - на рахунки Балансоутримувача). В день укладення цього договору або до цієї дати Орендар сплачує орендну плату за кількість місяців, зазначену у пункті 10 Умов (авансовий внесок з орендної плати), на підставі документів, визначених у пункті 3.6 цього договору.
У пункті 3.7 договору від 25.06.2024 № 1515 встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Орендодавцем (в частині, належній державному бюджету) та/або Балансоутримувачем (в частині, належній Балансоутримувачу).
Відповідно до пункту 3.9 договору від 25.06.2024 № 1515 сума орендної плати, сплаченої авансом відповідно до пункту 3.5 цього договору, підлягає зарахуванню в рахунок сплати орендної плати за перші місяці оренди після підписання акта приймання-передачі Майна.
Згідно з пунктом 3.8 договору від 25.06.2024 № 1515 на суму заборгованості Орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.
У пункті 11.4 договору від 25.06.2024 № 1515 передбачено, що стягнення заборгованості з орендної плати, пені та неустойки (за наявності), передбачених цим договором, може здійснюватися на підставі рішення суду.
Відповідно до пункту 12 договору від 25.06.2024 № 1515 строк договору - 5 років з дати набрання чинності цим договором. Згідно з пунктом 12.1 договору від 25.06.2024 № 1515, цей договір укладено на строк, визначений у пункті 12 Умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору.
Якщо цей договір підписаний без одночасного підписання акта приймання-передачі майна, договір вважається припиненим з цієї підстави на 5 робочий день після підписання цього договору, якщо станом на цей день акт приймання-передачі не підписаний через відмову Орендаря, про що Балансоутримувач повинен скласти акт та повідомити Орендодавцю (пункт 12.6.3 договору від 25.06.2024 № 1515). 
Договір підписаний усіма сторонами кваліфікованим електронним підписом за допомогою державного сервісу електронного підписання документів.
Після сплати 21.06.2024 переможцем аукціону (відповідачем) усіх необхідних для укладання договору платежів: забезпечувального депозиту в розмірі 100 000,00 грн та авансового внеску в розмірі 100 000,00 грн, РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом від 24.06.2024 № 11-04-775 направило Філії «Любомльське лісове господарство» ДП «Ліси України» для підписання кваліфікованим електронним підписом договір та акт приймання-передачі майна - будівлі буфету площею 161,3 кв. м за адресою: 44021, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д.
Разом з тим, представником Балансоутримувача за довіреністю, директором Філії «Любомльське лісове господарство» ДП «Ліси України», 25.06.2024 підписано КЕП та повернуто на електронну адресу позивача лише договір.
У день підписання договору 25.06.2024 акт приймання-передачі майна по договору (файл з розширенням «.pdf.p7s») в односторонньому порядку підписав лише орендар - Кольбух А. В., про що свідчить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 25.06.2024.
У зв`язку зазначеним, позивач направив лист від 25.06.2024 № 11-04-780 на електронну адресу ДСГП «Ліси України» з проханням вжити невідкладних заходів для підписання директором Філії «Любомльське лісове господарство» ДП «Ліси України» акта приймання-передачі майна.
Листом від 25.06.2024 № 11-04-781 РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях надіслало директору Філії «Любомльське лісове господарство» ДП «Ліси України» підписаний КЕП трьома сторонами договір та підписаний КЕП орендарем акт приймання-передачі майна та звернулося з вимогою підписати і повернути акт приймання-передачі майна.
Відповіді на вищезазначений лист до позивача не надходило.
Листом від 09.07.2024 № 11-04-828 РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях повторно звернулося до директора Філії «Любомльське лісове господарство» ДП «Ліси України» з вимогою терміново підписати КЕП акт приймання-передачі майна.
15.07.2024 листом від № 275/26.8-2024 директор Філії «Любомльське лісове господарство» ДП «Ліси України» повідомив, що причиною непідписання акта приймання-передачі майна є наявність в будівлі дороговартісного обладнання, яке потребує демонтажу.
Також, листом від 15.07.2024 № 08-04-847 позивач звертався до Державного агентства лісових ресурсів, як до уповноваженого органу управління, щодо необхідності вжиття невідкладних заходів для передачі в строкове платне користування об`єкта оренди.
28.08.2024 Кольбух Андрій Васильович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про визнання укладеним акта приймання-передачі майна - будівлі буфету площею 161,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Господарського суду Волинської області від 17.12.2024 у справі № 903/751/24 у задоволенні позову про визнання укладеним акта приймання-передачі в оренду нерухомого майна відмовлено.
Таким чином, Кольбух А. В. (Орендар) підписав акт приймання-передачі майна 25.06.2024. ДСГП «Ліси України» (Балансоутримувач) цей акт підписано із використанням кваліфікованого електронного цифрового підпису 13.09.2024.
Прокурор зазначає, що ДСГП «Ліси України» (Балансоутримувач) після підписання 13.09.2024 акта приймання-передачі майна надало безперешкодний доступ Кольбуху А. В. до орендованого майна, пропонувало Кольбуху А. В. ключі від приміщення, проте останній відмовився їх приймати, мотивуючи це тим, що між сторонами спірним залишалося питання початку строку оренди та нарахування орендних платежів при існуванні акта приймання-передачі, який підписаний сторонами в різний час (25.06.2024 та 13.09.2024).
Крім того листом від 16.09.2024 РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (Орендодавець) повідомило Кольбуха А. В. про надходження підписаного Балансоутримувачем акта приймання-передачі майна.
Відповідно до листа ДСГП «Ліси України» від 17.02.2025, надісланого на запит Волинської обласної прокуратури, вбачається, що починаючи з 13.09.2024 Кольбухом А. В. орендна плата за договором від 25.06.2024 № 1515 на рахунки Балансоутримувача не сплачувалась, заборгованість перед Балансоутримувачем становить 167 000,00 грн (30 % від суми згідно умов договору від 25.06.2024 № 1515).
З листів Управління забезпечення реалізації повноважень у Волинській області РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 25.02.2025 та РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 27.03.2025 слідує, що оскільки між Кольбухом А. В. та ДСГП «Ліси України» не підписано у двосторонньому порядку єдиного акта приймання-передачі майна, нарахування та сплата орендної плати за договором від 25.06.2024 № 1515 до державного бюджету не здійснюється.
3. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.1. Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.06.2025 у справі № 903/418/25 позов задоволено повністю; стягнуто з ФОП Кольбуха А. В. грошові кошти у розмірі 395 693,99 грн (з яких: 350 000,00 грн заборгованості з орендної плати за договором від 25.06.2024 № 1515, предметом якого є нерухоме майно - будівля буфету площею 161,3 кв. м за адресою: 44021, Волинська область, Ковельський район, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д, 39 636,09 грн пені, нарахованої відповідно до пункту 3.8 договору від 25.06.2024 № 1515, 4 373,13 грн інфляційних втрат та 1 684,77 грн - 3 % річних); розірвано договір від 25.06.2024 № 1515; зобов`язано відповідача повернути ДСГП «Ліси України» нерухоме майно - будівлю буфету площею 161,3 кв. м за адресою: 44021, Волинська область, Ковельський район, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д, на умовах та у порядку, визначених договором від 25.06.2024 № 1515.
3.2. Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що у спірних орендних правовідносинах, з огляду на положення пункту 2.1 договору від 25.06.2024 № 1515 та статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (25.06.2024 та 13.09.2024) відповідач вступає у строкове платне користування майном, у зв`язку із чим у даному випадку акт приймання-передачі майна є документом, який спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а відтак, є правочином у розумінні статті 202 ЦК України.
Оскільки відповідно до положень статті 638 ЦК України та пункту 12.1 договору від 25.06.2024 № 1515 такий договір є укладеним, набрав чинності в момент його підписання сторонами, то із цього моменту відповідач набув речове право оренди спірного майна.
Місцевий господарський суд зазначив, що підписання відповідачем та ДСГП «Ліси України» акта приймання-передачі майна у різний час жодним чином не впливає на чинність та правомірність відповідного правочину, не змінює і не припиняє правовідносин оренди, які виникли між сторонами цих правовідносин, а також не змінює права та обов`язки сторін за договором від 25.06.2024 № 1515 та актом приймання-передачі.
Поряд із цим, підписання відповідачем та ДСГП «Ліси України» акта приймання-передачі майна у різний час також не свідчить про нікчемність чи недійсність відповідного акта, як правочину.
Право оренди та використання будівлі буфету площею 161,3 кв. м за адресою: 44021, Волинська область, Ковельський район, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д, у відповідача виникло з моменту підписання 13.09.2024 ДСГП «Ліси України» (Балансоутримувач) акта приймання-передачі майна, що також встановлено рішенням Господарського суду Волинської області від 17.12.2024 у справі № 903/751/24, яке набрало законної сили.
При цьому, з урахуванням положень статей 202, 204 ЦК України, за наявності неспростованої презумпції правомірності правочину - акта приймання-передачі державного майна, а також його нескасування чи визнання недійсним у встановленому законом порядку, усі обов`язки, набуті сторонами згідно акта приймання-передачі майна, підлягають виконанню з моменту його підписання ДСГП «Ліси України».
Ураховуючи, що право та можливість використання орендованого майна у відповідача виникли з 13.09.2024, тобто з дати підписання ДСГП «Ліси України» акта приймання-передачі, а також з урахуванням положень пунктів 3.3 та 3.9 договору від 25.06.2024 № 1515, період заборгованості розраховано з 16.10.2024 по 15.03.2025, тобто за п`ять місяців. 
Таким чином загальний розмір заборгованості по орендній платі, яка підлягала перерахуванню до державного бюджету (70 %) складає 350 000 грн (п`ять місяців х 100 тис. грн х 70 %). Оскільки на день розгляду спору заборгованість відповідача становить 350 000, 0 0грн, не погашена, є підставною та підлягає до стягнення. 
Перевіривши надані позивачем розрахунки місцевий господарський суд виснував, що нараховані 39 636, 09 грн пені відповідно до пункту 3.8 договору від 25.06.2024 № 1515, 4 373,13 грн інфляційних втрат та 1 684, 77 грн - 3 % річних є підставні та підлягають до стягнення з відповідача.
Крім цього врахувавши положення частини третьої статті 291 ГК України, статей 651, 653 782, 783, 785 ЦК України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», пункту 12.7.1 договору від 25.06.2024 № 1515 та те, що відповідач не сплачує за орендоване державне майно оренду плату більше п`яти місяців підряд, місцевий господарський суд наголосив на наявності правових підстав для розірвання договору від 25.06.2024 № 1515, а також підстави для зобов`язання відповідача повернути орендоване майно балансоутримувачу - ДСГП «Ліси України».
3.3. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 (Миханюк М. В. - головуючий, судді: Юрчук М. І., Тимошенко О. М.) рішення Господарського суду Волинської області від 18.06.25 у справі № 903/418/25 скасоване; прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову; стягнути з Волинської обласної прокуратури на користь відповідача 14 391,00 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги. 
3.4. Постанова арґументована тим, що передача об`єктів державної форми власності в оренду можлива лише на конкурсній основі шляхом проведення відповідного аукціону з дотриманням передбаченої Законом України «Про оренду державного та комунального майна», Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок № 483) та Інструкції про порядок підписання документів кваліфікованим електронним підписом, розробленої Фондом державного майна України відповідно до Закону України «Про Фонд державного майна України», постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2022 № 1026 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 і від 27.05.2022 № 634» (далі - Інструкція) етапності.
Процедура укладення договору оренди за загальним правилом потребує укладення трьохстороннього договору оренди та одночасного підписання до нього акта приймання-передачі майна, а саме між переможцем аукціону ( Кольбухом А. В. ), його організатором - орендодавцем та балансоутримувачем.
Отже, законодавством встановлено спеціальну та чітку процедуру оформлення договору оренди та передачі відповідно до акта державного майна при укладенні такого договору в електронній торговій системі, оскільки укладання такого договору і передача майна відбувається не фізично, а шляхом підписання електронних документів, електронним цифровим підписом, а Законом, Порядком № 483 та Інструкцією з метою захисту інтересів, як орендодавця, так і орендаря визначено буквально покроково алгоритм дій у випадку відмови однієї із сторін чи балансоутримувача від підписання договору чи акта приймання-передачі майна, оскільки такі дії тягнуть правові наслідки для кожної сторони. В той же час грубо порушивши такий алгоритм дій під час підписання акта приймання-передачі майна зловживаючи своїми правами та обов`язками позивач та третя особа діяли не у порядку та спосіб визначений законодавством, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що акт приймання-передачі є не підписаним відповідно строк оренди за договором не розпочався (пункт 12 договору від 25.06.2024 № 1515) є обґрунтованим.
Апеляційний господарський суд не взяв до уваги посилання скаржника на преюдиційність рішення Господарського суду Волинської області від 17.12.2024 у справі № 903/751/24, оскільки відповідно до частини сьомої статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Таким чином, встановивши порушення орендодавцем та балансоутримувачем порядку підписання договору від 25.06.2024 № 1515 та акта приймання-передачі орендованого майна, відповідно порушення процедури передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності, апеляційний господарський суд, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.
4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї
4.1. Не погоджуючись із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 у справі № 903/418/25, Прокурор звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, залишити в силі рішення Господарського суду Волинської області від 18.06.2025 у справі № 903/418/25 та стягнути з відповідача на користь Рівненської обласної прокуратури судові витрати за розгляд касаційної скарги.
4.2. Скаржник наголошує, що наявні підстави касаційного оскарження рішення та постанови, що визначені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
4.3. Так, на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник наголошує на відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 81 Порядку № 483, пунктів 11, 12 Інструкції.
4.4. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування положень статей 202, 204, 795 ЦК України, викладені у постановах від 18.12.2024 у справі № 916/379/23, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 та від 16.05.2018 у справі № 127/14633/16.
Крім цього, із посиланнями на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.09.2023 у справі № 920/874/22 та від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16 щодо застосування положень частини четвертої статті 75 ГПК України скаржник наголошує, що обставини, встановлені Господарським судом Волинської області у справі № 903/751/24 є преюдиційними та не підлягають доказуванню.
4.5. РВ Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях у відзиві просить постанову скасувати, а рішення місцевого господарського суду - залишити в силі.
4.6. Також Прокурором 03.12.2025 подано додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких, зокрема, Прокурор наводить перелік постанов Верховного Суду, в яких викладено висновки щодо застосування положень статті 762 ЦК України. 
Відповідно до приписів частини першої статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.
Отже скористатися таким правом на подачу доповнень до касаційної скарги особа може лише протягом вказаного строку, а суд касаційної інстанції не уповноважений під час розгляду касаційної скарги змінювати такий строк.
За вказаних обставин додаткові пояснення Прокурора, подані 03.12.2025, які колегія суддів розцінює як доповнення вже поданої касаційної скарги новими доводами, судом касаційної інстанції не можуть прийматися до розгляду, тому залишаються без розгляду.
5. Позиція Верховного Суду 
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, касаційний господарський суд переглядає оскаржувану постанову в межах доводів та вимог касаційної скарги.
5.3. Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України ).
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно зі статтею 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. 
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини перша, п`ята статті 762 ЦК України).
Суд враховує, що об`єктом оренди за спірним договором є нерухоме майно комунальної власності, а відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Порядку № 483, які є спеціальним законодавством (див. постанову Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 917/1133/23).
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.
Статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» забороняється передавати державне або комунальне майно в безоплатне користування або позичку.
Згідно з частиною першою та четвертою статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму.
З наведеними положеннями цивільного законодавства узгоджується норма частини першої статті 20 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з якою орендар наділяється правом користування майном на строк, визначений договором оренди, але не раніше підписання акта приймання-передачі відповідного майна. Підписання актів приймання-передачі здійснюється відповідно до Порядку передачі майна в оренду.
Таким чином, для врегулювання питань підписання актів приймання-передачі державного та комунального майна в оренду Закон України «Про оренду державного та комунального майна» відсилає до положень Порядку № 483 як підзаконного нормативно-правового акта (див. постанову Верховного Суду від 02.09.2025 у справі № 926/2191/24).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 127/14633/16 зазначено про те, що фактом початку орендних правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна від орендодавця до орендаря.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зробила висновок про те, що закріплена статтею 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Водночас варто звернути увагу на те, що у пункті 81 Порядку № 483 передбачено, що протягом 20 робочих днів з дня, наступного за днем формування протоколу про результати електронного аукціону, між орендодавцем, балансоутримувачем та переможцем електронного аукціону укладається договір оренди об`єкта оренди за результатами проведення електронного аукціону, який в межах зазначеного строку оприлюднюється орендодавцем в електронній торговій системі через особистий кабінет.
У разі відмови балансоутримувача від підписання договору оренди договір укладається між орендодавцем та переможцем електронного аукціону.
Акт приймання-передачі підписується та оприлюднюється одночасно з укладенням договору оренди об`єкта оренди, крім випадків, передбачених пунктом 42 Порядку. У таких випадках акт приймання-передачі підписується протягом наступного робочого дня з дати отримання відповідного дозволу Антимонопольного комітету на концентрацію.
Як зазначалося вище, згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар наділяється правом користування майном на строк, визначений договором оренди, але не раніше підписання акта приймання-передачі відповідного майна. 
Таким чином, відповідно до Порядку № 483 процедура укладення договору оренди за загальним правилом потребує укладення трьохстороннього договору оренди та одночасного підписання до нього акта приймання передачі майна, а саме між переможцем аукціону, його організатором та балансоутримувачем (див. постанову Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 916/2381/22).
Крім цього, Верховний Суд у вищевказаній постанові від 17.04.2024 у справі № 916/2381/22 виклав правовий висновок про те, що відсутність підпису балансоутримувача на договорі оренди державного майна, що є наслідком ухилення останнього від підписання договору, жодним чином не впливає на чинність та правомірність відповідного правочину, не змінює і не припиняє правовідносин оренди, які виникли між сторонами цих правовідносин - орендарем та орендодавцем. Верховний Суд також виснував, що функція балансоутримувача полягає виключно в забезпеченні фактичної передачі орендованого майна переможцю аукціону.
За встановлених у цій справі обставин, договір від 25.06.2024 № 1515 підписаний усіма сторонами кваліфікованим електронним підписом за допомогою державного сервісу електронного підписання документів. 
Таким чином, висновки місцевого господарського стосовно того, що спірний договір від 25.06.2024 № 1515 в силу положень статті 638 ЦК України та пункту 12.1 є укладеним, набрав чинності в момент його підписання сторонами та з цього моменту позивач набув речове право оренди спірного майна, є правомірними. Наведене відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові від 17.04.2024 у справі № 916/2381/22.
За умовами договору від 25.06.2024 № 1515 сторони визначили, що строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору.
Так, з метою виконання умов договору від 25.06.2024 № 1515 та вимог пункту 81 Порядку № 483 в частині підписання балансаутримувачем акта приймання-передачі відповідач надсилав як на адресу орендодавця, так і на адресу балансаутримувача листи щодо необхідності вжиття невідкладних заходів для передачі в строкове платне користування об`єкта оренди та підписання акта приймання-передачі.
Крім цього, як убачається з матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, відповідач звертався до Господарського суду Волинської області з позовом про визнання укладеним акта приймання-передачі майна - будівлі буфету площею 161,3 кв. м за адресою: 44021, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Світязь, провулок Набережний, 8/Д.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 17.12.2024 у справі № 903/751/24 у задоволенні позову про визнання укладеним акта приймання-передачі в оренду нерухомого майна відмовлено.
Проте, рішенням у справі № 903/751/24, яке набрало законної сили, встановлено преюдиціальні обставини щодо підписання орендарем та балансоутримувачем у різні дати єдиного файлу (однакового змісту) - акта приймання-передачі майна № 1515, який є документом спрямованим на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а відтак є обов`язком у розумінні статті 202 ЦК України. За доводами скаржника, судом апеляційної інстанції у цій справі безпідставно відхилені встановлені у справі № 903/751/24 обставини, що вказує на порушення судом апеляційної інстанції частини четвертої статті 75 ГПК України, яке спричинено неврахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.09.2023 у справі № 920/874/22 та від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16 (щодо дослідження обставин у межах справи, правової оцінки та наявності преюдиційних обставин).
У контексті наведених доводів колегія суддів зауважує, що згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. Від встановлення судом обставин справи слід відрізняти правові висновки, які робить суд на підставі таких обставин.
Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Ураховуючи наведене, встановлені під час розгляду справи № 903/751/24 обставини стосовно того, що Кольбух А. В. (Орендар) та ДСГП «Ліси України» (Балансоутримувач) підписали один і той самий акт приймання-передачі об`єкта оренди, а не підписали два різні (окремі) акти та дати його підписання дійсно є преюдиційними у цій справі, тому доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України, викладених у постановах Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 920/874/22 та від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16, частково підтвердилися.
Водночас як вірно зазначено місцевим господарським судом, підписання Кольбухом А. В. та ДСГП «Ліси України» акта приймання-передачі майна у різний час жодним чином не впливає на чинність та правомірність відповідного правочину, не змінює і не припиняє правовідносин оренди, які виникли між сторонами цих правовідносин, а також не змінює права та обов`язки сторін за договором від 25.06.2024 № 1515.
Поряд із цим, підписання Кольбухом А. В. та ДСГП «Ліси України» акта приймання-передачі майна у різний час також не свідчить про нікчемність чи недійсність відповідного акта, як правочину.
За таких підстав, як вірно зазначено місцевим господарським судом, строк оренди за договором від 25.06.2024 № 1515 будівлі буфету площею 161,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , у Кольбуха А.В. розпочався з моменту підписання 13.09.2024 ДСГП «Ліси України» акта приймання-передачі майна, який засвідчує факт початку орендних правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 127/14633/16).
Отже, унаслідок неправильного застосування зазначених вище норм матеріального права апеляційний господарський суд дійшов помилкових висновків про відмову в задоволенні позову з підстави того, що строк оренди майна відповідно до пункту 12 договору від 25.06.2024 № 1515 не розпочався.
Ураховуючи, що право та можливість використання орендованого майна у ФОП Кольбуха А. В. виникли з 13.09.2024, тобто з дати підписання ДСГП «Ліси України» акта приймання-передачі, а також з урахуванням положень пунктів 3.3, 3.9 договору від 25.06.2024 № 1515, місцевий господарський суд правомірно виснував, що загальний розмір заборгованості відповідача з орендної плати, яка підлягала перерахуванню до державного бюджету (70 %) за період з 16.10.2024 по 15.03.2025, тобто за п`ять місяців, складає 350 000,0 грн (п`ять місяців х 100 тис. грн х 70%). 
Оскільки на день розгляду спору вказана заборгованість не погашена, висновки місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, колегія суддів визнає правомірними.
Водночас варто звернути увагу на те, що згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з положеннями статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Місцевий господарський суд, перевіривши надані позивачем розрахунки пені, нарахованої відповідно до пункту 3.8 договору від 25.06.2024 № 1515, інфляційних втрат та 3 % річних дійшов обґрунтованого висновку, що нараховані 39 636,09 грн пені, 4 373,13 грн інфляційних втрат та 1 684,77 - 3 % річних є підставні та підлягають до стягнення з відповідача.
У свою чергу, у статті 782 ЦК України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
Згідно зі статтею 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути також розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно з частиною 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Як убачається з матеріалів справи, у пункті 12.7.1 договору від 25.06.2024 № 1515 сторони визначили, що договір може бути достроково припинений на вимогу Орендодавця, якщо Орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж плата за три місяці.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди комунального майна, як систематичне (два і більше разів) своєчасне (у строк встановлений договором) невнесення орендної плати або несплата її повністю, а також невиконання сторонами інших своїх зобов`язань, в тому числі несплата інших обов`язкових платежів, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю) (див. постанови Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 925/421/21 та від 01.12.2021 у справі № 916/1668/20).
Також у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 924/120/21 зазначено, що право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду із вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору. У розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та повернення наймодавцеві речі із найму.
Крім того, у постанові від 16.06.2020 у справі № 904/983/18 Верховний Суд виснував, що підставою для розірвання договору оренди може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов`язань, передбачених статтями 782, 783 ЦК України, або договором оренди.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Згідно з статтею 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Таким чином, як вірно виснував місцевий господарський суд, враховуючи те, що відповідач не сплачує за орендоване державне майно оренду плату більше п`яти місяців підряд, наявні правові підстави для розірвання договору від 25.06.2024 № 1515, а також підстави для зобов`язання відповідача повернути орендоване майно Балансоутримувачу.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
6.2. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 312 ГПК України).
6.3. З огляду на викладене колегія суддів вважає наведені у касаційній скарзі доводи обґрунтованими, що є підставою для скасування оскарженої постанови апеляційного господарського суду із залишенням у силі рішення місцевого господарського суду.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задовольнити.
Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 у справі № 903/418/25 скасувати.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.06.2025 у справі №903/418/25 залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил 

О. В. Случ