ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року 
м. Київ
cправа № 920/1349/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Харченко Лариси Володимирівни
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 (Пономаренко Є. Ю. - головуючий, судді: Барсук М. А., Руденко М. А.) і рішення Господарського суду Сумської області від 06.05.2025 (суддя Вдовенко Д. В.) у справі
за позовом Фізичної особи - підприємця Харченко Лариси Володимирівни
до: (1) Фізичної особи - підприємця Нізамієвої Євгенії Олександрівни, (2) Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна»
про усунення перешкод в розпорядженні та користуванні майном, повернення орендної плати шляхом стягнення 479 240, 64 грн
(за участю представників: - позивача - Грицик Г.О., відповідача-1 - Мазнева С.Г., відповідача-2 - Лисих Р.В.) 
Історія справи
Обставини справи, встановлені судами
1. 24.04.2009 Відкрите акціонерне товариство «Сумський рафінадний завод» (далі - Завод) на підставі судового рішення зареєструвало право власності на нерухоме майно у складі: будівлі ТЕЦ літ. 175 площею 6060,6 кв м, димову трубу літ. 176 площею 30,9 кв м, пневмоблок літ. 201 площею 18,2 кв м за адресою: АДРЕСА_1 .
2. 09.12.2011 Правобережна товарна біржа провела цільовий аукціон (податкова застава) з продажу майна Заводу - димової труби літ. 176 площею 38,7/11,9 м кв та висотою 90 м за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Труба).
3. За результатом аукціону 09.12.2011 між ДПІ в м. Суми (продавець) та переможцем аукціону - Фізичною особою - підприємцем Нізамієвою Євгенією Олександрівною (далі - ФОП Нізамієва Є.О., відповідачка-1) укладений договір № ПТБСУ01 купівлі-продажу Труби, яка складає частку 0,178 або 178/1000 у майні (з урахуванням змісту додаткової угоди від 26.03.2012 №1). 
4. 03.04.2012 Нізамієва Є.О. зареєструвала право спільної часткової власності на Трубу, яка складає 178/1000 часток нежитлових приміщень. 
5. У 2016 році Фізична особа - підприємець Харченко Лариса Володимирівна (далі - ФОП Харченко Л.В., позивачка) придбала на аукціоні іншу частину нерухомого майна Заводу, що складається з: будівлі ТЕЦ літ. 175 загальною площею 6060,6 кв м, (частка 820/1000); пневмоблоку літ. 201 загальною площею 18,2 кв.м (частка 2/1000) за адресою: АДРЕСА_1 . 
6. 10.06.2016 позивачка зареєструвала право спільної часткової власності на вказане майно, яке становить 822/1000 часток об`єкта нерухомого майна ТЕЦ.
7. Рішенням від 13.08.2018 у справі № 920/301/18 Господарський суд Сумської області відмовив в задоволенні позову Заводу до ГУ ДФС у Сумській області та ФОП Нізамієвої Є.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.12.2011 ПТБСУ01. У межах цієї справи суд встановив обставину відчуження Труби як окремого об`єкта нерухомості.
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову
8. ФОП Харченко Л.В. звернулася до суду з позовом до ФОП Нізамієвої Є.О. та Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (далі - ПрАТ «ВФ України», відповідач-2) про усунення перешкод в розпорядженні та користуванні Трубою шляхом припинення незаконного користування відповідачкою-1 цим об`єктом нерухомого майна в розмірі 822/1000 частин та повернення ним орендної плати в розмірі 822/1000 частин, отриманої починаючи з 03.11.2015 в сумі 201 866, 67 грн. 
9. Позивачка посилається на те, що вона є співвласником усього об`єкта нерухомого майна, до якого входить Труба, тоді як відповідачка-1 є власником лише 178/1000 частин Труби. У зв`язку з чим відповідачка-1 незаконно розпорядилася 822/1000 частин Труби, які належать позивачці, та безпідставно отримує дохід за укладеним з відповідачем-2 договором оренди від 09.12.2011.
Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
10. Господарський суд Сумської області рішенням від 06.05.2025, яке залишив без змін Північний апеляційний господарський суд постановою від 15.09.2025, у позові відмовив.
11. Суди виходили з того, що як позивачка, так і відповідачка-1, придбали не частку у спільній частковій власності, а конкретне, визначене в натурі майно, яке є окремими складовими частинами об`єкта нерухомого майна ТЕЦ, про що свідчать правовстановлюючі документи цих осіб на майно, а також відомості про державну реєстрацію речових прав, згідно з якими до складу нерухомого майна, що становить частку позивачки у розмірі 822/1000, Труба не увійшла. Отже, позивачка не довела набуття права спільної часткової власності на Трубу у складі майна ТЕЦ, що виключає задоволення заявленого у справі негаторного позову.
Касаційна скарга
12. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивачка звернулася з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги 
13. Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 355, 356, 358 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стосовного того, який правовий режим (спільної часткової чи роздільної власності) та які норми права підлягають застосуванню до правовідносин співвласників, якщо їхні зареєстровані «ідеальні» частки у праві спільної власності на єдиний об`єкт нерухомості фактично виникли внаслідок правочинів щодо відчуження відокремлених складових частин цього об`єкта, а спільне володіння ним є неможливим. На переконання скаржника, суди попередніх інстанцій безпідставно надали перевагу преюдиційним фактам зі справи № 920/301/18 над нормами статей 355-358 ЦК України та чинними реєстраційними даними про спільну часткову власність позивача та відповідача-1 на об`єкт нерухомості.
Позиція інших сторін у відзивах на касаційну скаргу
14. Відповідачка-1 проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, погоджується з викладеними в судових рішеннях мотивами судів та вважає здійснене судами правозастосування правильним. 
15. Відповідач-2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін, підтримуючи висновки судів в оскаржуваних рішення та постанові.
Заява з процесуальних питань
16. У тексті касаційної скарги позивачка просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Мотивує клопотання тим, що справа містить виключну правову проблему, яка полягає у фундаментальному конфлікті між формою реєстрації права (спільна часткова власність) та змістом речових прав, що фактично виникли між сторонами спору (роздільна власність на складові частини). Існує прямий конфлікт між нормами ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» з одного боку, та судовими рішеннями, що набрали законної сили, з іншого. ЦК України та усталена практика Верховного Суду вимагають розглядати об`єкт як єдине ціле у спільній частковій власності з «ідеальними» частками. Водночас, відсутній механізм, який би врегулював наслідки легітимізованого судами у справі № 920/301/18 продажу фізичної частини такого об`єкта без проведення його поділу в натурі.
17. Відповідно до частини 5 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
18. Відповідно до положень наведеної норми процесуального права суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
19. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики. 
20. Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права (ухвали Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №757/21639/15-ц, від 28.10.2020 у справі №906/677/19).
21. Однак заявлене позивачкою клопотання не містить належного обґрунтування виключної правової проблеми за кількісним та якісним критерієм, а обставини, наведені у клопотанні, не дають підстав для висновку про існування виключної правової проблеми та про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики Великою Палатою Верховного Суду. 
Позиція Верховного Суду
22. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційної скарги в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.
23. Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
24. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. 
25. Близькі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 806/5244/15, постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 489/742/20, від 21.02.2024 у справі № 918/1130/22.
26. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
27. ФОП Харченко Л.В. у позові стверджує про те, що є співвласником 822/1000 часток Труби, яка придбана нею в якості приналежності відповідної частки об`єкта нерухомого майна ТЕЦ. Натомість ФОП Нізамієва Є.О. є власником лише 178/1000 часток Труби. Отже, одноосібно розпорядившись Трубою, відповідачка-1 створила позивачці перешкоди у користуванні належною останній часткою у спірному майні. 
28. За нормою частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
29. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.
30. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, в якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Отже, для звернення з негаторним позовом особа, яка заявляє вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язана довести наявність у неї відповідного правового титулу на таке майно.
31. За встановленими судами обставинами:
- належний Заводу об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 мав три складових: будівлю ТЕЦ, пневмоблок та Трубу;
- у 2012 році відповідачка-1 за окремим правочином придбала один з цих об`єктів - Трубу (частка 178/1000);
- позивачка в 2016 році стала власником іншої частини об`єкта майна - будівлі ТЕЦ та пневмоблоку (загальна частка 822/1000);
- відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачкою-1 зареєстровано право спільної часткової власності на Трубу (частка 178/1000), а за позивачкою - право спільної часткової власності на будівлю ТЕЦ (частка 820/1000) та пневмоблок (частка 2/1000).
32. Отже, встановлені у справі фактичні обставини свідчать про те, що позивачка та відповідачка-1 за окремими правочинами придбали конкретно визначене майно, яке є складовими частинами об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, з них позивачці належать будівля ТЕЦ та пневмоблок з часткою 822/1000, а відповідачці-1 - Труба з часткою 178/1000.
33. Суди також встановили, що обставини придбання Незамієвою Є.О . Труби вже були предметом судового дослідження у межах справи № 920/301/18, у якій суд встановив обставину відчуження Труби, як окремого об`єкта, а не частини іншого об`єкта. 
34. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
35. З урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин законними та обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачка не довела стверджувану нею в позові обставину набуття права власності на 822/1000 Труби у складі придбаних об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. Натомість набуття права власності окремо на Трубу відповідачкою-1 підтверджується первинними правовстановлюючими документами.
36. Як вже було зазначено вище, негаторний позов є способом захисту саме речових прав власника або іншого титульного володільця і може бути заявлений лише за умови наявності у позивача чинного речового права на відповідне майно. За відсутності такого права позивачка не наділена матеріально-правовою підставою для вимоги усунення перешкод у користуванні чи розпорядженні майном, а отже не має права на судовий захист у формі негаторного позову.
37. Заперечуючи такі висновки судів, позивачка в касаційній скарзі зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 355, 356, 358 ЦК України стосовного того, який правовий режим (спільної часткової чи роздільної власності) підлягає застосуванню до правовідносин співвласників, якщо їхні частки у праві спільної власності на єдиний об`єкт нерухомості виникли внаслідок правочинів щодо відчуження відокремлених складових частин цього об`єкта, а спільне володіння ним є неможливим.
38. Відповідно до приписів пункту 3 частини 3 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
39. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
40. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
41. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
42. У цій справі суди попередніх інстанцій констатували відсутність у позивачки права на негаторний позов з огляду не на доведення належності їй речових прав на спірне майно. 
43. У зв`язку з чим Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку із зазначеного скаржницею питання в спірних правовідносинах, оскільки у цій справі, з огляду на підстави та предмет заявленого позову, суди не вирішували питання правового режиму спільної часткової власності на спірне майно.
44. Таким чином, наведена позивачкою в касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, а тому немає підстави для скасування судових рішень, ухвалених у цій справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
45. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
46. За змістом частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
47. Беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржувані судові рішення без змін, як законні та обґрунтовані. У зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
48. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на позивачку.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Харченко Лариси Володимирівни залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 і рішення Господарського суду Сумської області від 06.05.2025 у справі № 920/1349/24 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.