УХВАЛА

19 січня 2026 року 
м. Київ
cправа № 925/1569/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І., 
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Кобилецької Олени Валентинівни
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 (головуючий суддя - Буравльов С.І., судді: Шапран В.В., Андрієнко В.В.) та рішення Господарського суду Черкаської області від 09.07.2025 (суддя Скиба Г.М.)
у справі №925/1569/23
за позовом Акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі Відокремленого структурного підрозділу "Звенигородські енергетичні мережі"
до фізичної особи-підприємця Кобилецької Олени Валентинівни
про стягнення збитків у сумі 295 329,90 грн за безоблікове споживання електроенергії,
ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" в особі Відокремленого структурного підрозділу "Звенигородські енергетичні мережі" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кобилецької Олени Валентинівни (далі також - ФОП Кобилецька О.В.) про стягнення 295 329,90 грн вартості безоблікового споживання електричної енергії на промисловому об`єкті по вул. Щедріна, 24 в м. Звенигородка, Черкаської області.
Господарський суд Черкаської області рішенням від 09.07.2025 у справі №925/1569/23, яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 08.12.2025, позов Акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі Відокремленого структурного підрозділу "Звенигородські енергетичні мережі" задовольнив.
ФОП Кобилецька О.В. звернулася 10.12.2025 через підсистему "Електронний суд" до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 та рішення Господарського суду Черкаської області від 09.07.2025 у справі №925/1569/23 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до ФОП Кобилецька О.В. про стягнення збитків відмовити у повному обсязі (альтернативно: справу №925/1569/23 передати на новий розгляд до суду першої інстанції).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Бакуліна С.В. головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.
Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року встановлено у розмірі 2 684 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів на загальну суму 295 329,90 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 342 000 грн).
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.
Підставою касаційного оскарження вищезазначених судових рішень скаржниця вказує те, що судом було помилково віднесено справу до категорії малозначних (підпункт "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК). Також скаржниця зазначає, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК); суд не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилив клопотання щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1 та 3 частини третьої статті 310, що корелюється з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК).
Що стосується обґрунтування випадку, передбаченого підпунктом "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, то скаржниця зазначає про те, що суд апеляційної інстанції помилково відніс цю справу до категорії малозначних, оскільки ціна позову у цій справі становить 295 329,90 грн, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент звернення до суду.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ГПК для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, скаржниця зазначає, що суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної постанови (стор. 6) помилково зазначив, що "вказана справа є малозначною... ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб". Цей висновок є фактичною та математичною помилкою, з чим погоджується суд касаційної інстанції, оскільки ціна позову у цій справі на момент звернення з позовом перевищувала сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Водночас в силу норми підпункту "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК касаційному оскарженню підлягають судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо суд першої інстанції відніс справу до категоріі малозначних помилково. 
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку загального позовного провадження, про що постановив ухвалу від 21.12.2023.
Втім єдиним аргументом скаржниці, що судові рішення у цій справі підлягають перегляду судом касаційної інстанції, є те, що саме апеляційний суд помилково відніс її до малозначних як таку, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Колегія суддів також звертає увагу скаржниці, що у частині третій статті 287 ГПК не унормовано, що касаційному оскарженню підлягають судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Така обставина лише може бути підставою (не безумовною) для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд (пункт 2 частини третьої статті 310 ГПК), але лише за наслідком розгляду касаційної скарги після відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених, у даному випадку, частиною третьою статті 287 ГПК. 
Отже, за оцінкою Суду скаржницею не доведено, що судові рішення у цій справі можуть буть бути предметом касаційного оскарження згідно підпункту "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК.
Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржниця вважає незаконним. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину як негативні наслідки для скаржниці внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
За оцінкою Верховного Суду доводи касаційної скарги у їх сукупності зводяться до: (1) заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи; (2) переоцінки доказів, які були оцінені судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи по суті; (3) заперечення результату розгляду справи.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що посилання у касаційній скарзі на пункт 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
За змістом статті 7 ГПК правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.
На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
З огляду на відсутність належного обґрунтування наявності обставин, передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Кобилецької О.В. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 та рішення Господарського суду Черкаської області від 09.07.2025 у справі №925/1569/23 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК, оскільки вона подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 ГПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Кобилецької Олени Валентинівни на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 та рішення Господарського суду Черкаської області від 09.07.2025 у справі №925/1569/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий С. В. Бакуліна
Судді О. Р. Кібенко
В. І. Студенець