УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 761/42252/25
провадження № 51-30 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року,
установив:
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою від 14 жовтня 2025 року залишив без задоволення скаргу ОСОБА_4 на відмову слідчого СУ ГУНП у м. Києві в задоволенні клопотання про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 52025000000000129, яка подана в порядку пункту 5 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Київський апеляційний суд ухвалою від 10 листопада 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що суди фактично підмінили оцінку шкоди, необхідну для вирішення питання про наявність статусу потерпілого, оцінкою доказів по суті кримінального провадження, що не відповідає правовій природі інституту потерпілого. Також вказує, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження порушує його право на доступ до суду та ефективний засіб юридичного захисту.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додану до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України (далі - Конституція) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями частини третьої статті 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами частини 3 статті 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
У частині першій статті309 КПК визначено конкретний перелік ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 309 КПК, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. У частині 3 статті 309 КПК встановлено, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
З огляду на зміст зазначених положень КПК, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року, постановлена за результатами розгляду скарги на відмову слідчого про визнання потерпілим, не підлягає апеляційному оскарженню.
Згідно з частиною четвертою статті 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Відмова у відкритті апеляційного провадження у таких випадках сама по собі не порушує права на доступ до суду та ефективний засіб юридичного захисту, оскільки закон прямо передбачає припис частини четвертої статті 399 КПК, та обмеження апеляційного оскарження таких ухвал слідчого судді. А відсутність апеляційного перегляду не є тотожним відсутності доступу до правосуддя. 
Отже, право на суд не гарантує необмеженої кількості інстанцій, процесуальні фільтри є допустимими, якщо вони встановлені законом та мають легітимну мету. 
Аналогічний підхід міститься у практиці Європейського суду з прав людини, який визнає, що відсутність апеляції не обов`язково є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо доступ до справедливого судового розгляду гарантовано на першій інстанції. 
Таким чином, відмова у відкритті апеляційного провадження у поєднанні з розглядом скарги слідчим суддею (ухвала слідчого судді не підлягає самостійному оскарженню і в касаційному порядку) не свідчить про порушення статей 6 та 13 Конвенції.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4  слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3